1888.] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKTDIDS GB35SKE HISTOEIE. 49 



i den antike litteratur, hvor fremstillingen giver et mere levende 

 billede af sin gjenstand. Thukydid er pa sadanne steder natu- 

 ralist i ordets bedste betydning. 



Gjennem disse midler finder nans sympathi eller harme et 

 udtryk uden at traede forstyrrende i forgrunden. Man kau ikke 

 laese den perikleiske gravtale i 2den bog eller skildringen af den 

 attiske flade og dens afsejling fra Piraeus (£, 31, 32) uden at 

 fele den maegtige understrem af patriotisk stolthed, og sympa- 

 thien taler tydelig nok gjennem beretningen om plataeernes ud- 

 fald (y, 20 fgg.), forhandlingerne om de sidste heltemodige for- 

 svareres skjaebne (y, 52 fgg.), eller skildringen af athenernes 

 sidste faerd pa Sicilien (tq, slutn.). Ved sadanne lejligheder 

 bliver skildringen bevaeget. Den iler fra enkelthed til enkelt- 

 hed uden rhetorisk at dvaele ved nogen, indtil billedet star der 

 klart og skarpt i alle sine omrids, og man tror at folge plataeerne 

 skridt for skridt pa deres natlige vandring eller fra Piraeus' mure 

 se de sidste trierer forsvinde bag ^Egina. Nar man er gaet sa 

 vidt som til at betegne Thukydids fremstilling som prseget af en 

 „kuhle bis ans herz liinan", ma det bero pa en miskjendelse af 

 disse og lignende steder, hvor en sterk og aegte felelse sejrer 

 over den bevidste straeben efter at stille sig kold og lidenskabs- 

 les overfor sit stof. Man far indremme, at vi her har med 

 noget andet og mere at gjere end en blot og bar forstands- 

 maessig reflexion, og at de gamle havde den rette felelse heraf, 

 nar de som det mest karakteristiske|ved Thukydids stil frem- 

 haevede dens maegtige pathos. 1 



Men bortseet fra disse af en staerk stemning gjennemgledede 

 partier er det den ophejede ro, som er saerkjendet for Thukydids 

 fremstilling, 2 og man behover ingen forsikring om, at hans mal 

 er at skrive sine ira et studio. For en naermere pavisning af 

 hans upartiskhed gjaelder det at finde faste udgangspunkter, og 



1 Dion. Hal. De Th. jud. kap. 24, pag. 869: yo<S\i.oLxa 5 aut^ 

 (Tjyf 0ouxu&&ou Xl^eof) x6 ts crrpucpvov xai to mxpov xaj t; 

 auarqpov xai to ^Ppt^lf xai to 5sivov xcd to ©o£s?ov, urclp 



2 Marcellin § 50: "E^i os fjx^y.T^'x uTCspcreixvov xoti jxlyav. 

 Vid.-Selsk. Forh. 1888. No. 3. 4 



