50 P. N. 0STBYE. [NO. 3. 



da er det navnlig to spergsmal, som trader i forgrunden, nemlig 

 hvorvidt Thukydids stilling som borger i en af de krigferende 

 stater kan pavises at have indvirket pa bans f rem stilling, og 

 fremdeles, hvorvidt hans politiske partistilling har gjort ham 

 uskikket til at se med fuld frihed pa de indre forhold i hans 

 faedreland og de evrige graske stater. 



Den fare for en ensidig fremstilling, som kunde synes at 

 ligge i, at Thuhjdid som attisk borger pa en vis made selv er 

 part i sagen, neutraliseres ved det ejendommelige forhold, hyori 

 han ved sin forvisning stilledes til sit faedreland. Hans beret- 

 ning om sit forhold til Amphipolis' fald er praget af den samme 

 fornemme diskretion, som man gjenfinder overalt, hvor han 

 kommer ind pa sine personlige anliggender, og den indeholder pa 

 langt nser ikke en sa udferlig fremstilling af situationen, at deri 

 berettiger os til at fadde en fordemmelsesdom over det attiske 

 folk eller de attiske domstole. Det gjaelder her at tage i be- 

 tragtning, at en anklage for rcpoScat'a efter attiske retsregler 

 kunde rejses ikke blot for bevidst forraderi, men ogsa for ved 

 skjedesloshed eller udygtighed at have forvoldt staten tab. Det 

 er vel muligt, at den naturlige ophidselse i anledning af tabet 

 af en by, hvorpa Athens magt i Thrakien beroede, i dette til- 

 faelde har kravet et uskyldigt sonoffer, men man kan ogsa taenke 

 sig, at det attiske folk kunde have skjellig grund til at tro, at 

 dets to feltherrer i disse farvande var udrustede med tilstraekkelige 

 midler til at sikre en befaestet plads mod ethvert angreb. I 

 hvert fald ma vi, salaenge vi ikke kjender alle de momenter, 

 som har indvirket pa den retslige afgjerelse, tilbageholde vor 

 dom. For spergsmalet, om denne katastrofe kan tsenkes at have 

 indvirket pa Tlwhjdids syn pa forholdene, er denne side af 

 sagen heller ikke af vaesentlig betydning. Thuhjdid indlader 

 sig vistnok ikke i mindste made pa nogen apologi, men man 

 kan dog fornuftigvis ikke betvile, at han selv har opfattet sit 

 forhold som fuldt korrekt, og at han felgelig ma have felt sin 

 domfaeldelse som en uretfaerdighed. 



Sperger man nu, om disse momenter har pavirket Thuhj<l uJs 

 fremstilling i den ene eller den anden retning, sa ma svaret 



