52 P. N. 0STBTE. [NO. 3. 



Kan vi altsa ikke tvile pa, at Thukydid med deltagelse har 

 fulgt sine landsmaends kamp, sa antager hans sympathi aldrig 

 noget panegyrisk prseg. Thukydid er langt fra at vaere nogen 

 chauvinist. For den nationale selvbevidsthed ligger der et slags 

 tilfredstillelse ogsa deri, at enjpolitisk ydmygelse mere har sin 

 grund i egne fejl end i modstanderens fortrin, og i Thukydids 

 fremstilling blottes disse fejl med ubenherlig strenghed. Det 

 attiske folks letsindighed, dets overvurderen af sine egne kraef- 

 ter og mangel pa evne til at afpasse malet efter de givne mid- 

 ler, dets utaknemlighed mod sine store msend, dets tilbejelighed 

 til at lade sig lede af demagogiske fraser stilles ofte i et skarpt 

 lys. Med hensyn til Athens forhold til de evrige hellener og 

 navnlig til sine forbundsfaeller ma vi vistnok, som ovenfor berert, 

 komme til det resultat, at Thuhjdid har delt den opfatning, som 

 gjennem Perikles kommer tilorde p, 63, nemlig at Athen pa dette 

 omrade med nedvendighed var henvist til en interessepolitik, og 

 at han intet har havt tilovers for en retning, der i misforstaet 

 aedelmod, eller vel snarere i selvopgivende fejghed frivillig vilde 

 opgive det engang vundne herredemme. At dette standpunkt 

 tildels fremholdes i udtryk, som ikke tiltaler vor moralske fa- 

 lelse, bliver forstaeligt i lys af den antike opfatning, hvorefter 

 de moralske grnndsaetniager, som havde gyldighed mellem borgere 

 indbyrdes, ikke udstraktes til den hele menneskehed. Begrebet 

 humanitet i moderne forstand kjendte de gamle ikke. Uden at 

 miskjende den uhyre indflydelse, som dette humanitetsbegreb i 

 mange retninger har udevet pa folkerettens omrade, ma det dog 

 erkjendes, at den ydre politik ogsa i vore dage vaesentlig arter 

 sig som en kamp mellem stridende interesser. Thukydid har her 

 forsmaet de smukke talemader, hvormed det moderne diplomat! 

 utvilsomt vilde have tilhyllet sagens kjerne. 



Men nar denne interessepolitik optrseder i brutale former og 

 bruges til at besmykke en ra og meningsles voldsdad, som i 

 Kleons tale (y, 37 fgg.) eller i de atheniensiske udsendiDgers for- 

 handling med melierne e, 85 fgg., sa kommer Tlwkydids indig- 

 nation over en sadan faerd pa det ferste sted tilorde gjennem 

 hans karakteristik af Kleon som avr i? piairfwcoc, og pa det sidste 



