1888.] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKYDEDS GBJESKE HISTOEIE. 61 



anordningen foretagen efter kunstneriske principer. Stoffet er 

 her samlet i sterre masser under bestemte synspunkter. Ud- 

 sigten over den aeldste graeske liistorie til og med perserkrigene 

 a, 2—23 slutter sig saledes begrundende til den i kap. 1 op- 

 stillede sats, at den peloponnesiske krig betegner hejdepunktet i 

 den helleniske magtudvikling. Ud fra dette udgangspunkt former 

 ThuJcydid en vaerdig indledning. For os har denne archaeologi 

 sin vaesentlige betydning dari, at den lader os folge den hel- 

 leniske kulturs uafbrudte vaekst, den nationale fremgang i eko- 

 nomisk henseende, og saerlig de enkelte staters straeben efter at 

 udvikle sin semagt. Da den imidlertid som led i verkets eko- 

 nomi direkte kun skal danne grundlaget for en sammenligning 

 mellem fortid og nutid, er det naturligt, at den afsluttes med den 

 persiske invasion. De felgende 50 ar indtil peloponneserkrigens 

 udbrud frembed nemlig intet bekvemt sammenligningspunkt, 

 fordi nationen i denne periode aldrig anspaendte sine kraefter til 

 en kamp, der i nogen made kunde stilles ved siden af, hvad 

 samtiden havde vaeret vidne til. Thukydid gar derfor umiddel- 

 bart over til en fremstilling af de ydre og indre grunde, som 

 med nodvendighed matte hidfere et brud mellem de to hel- 

 leniske stormagter og deres forbundne. Af disse grunde vaelger 

 han ferst at behandle de begivenheder, som gav den naermeste 

 f oranledning til krigens udbrud, Athens indblanding i striden 

 mellem Epidamnos og Kerkyra (kap. 24—55), Potidaeas frafald 

 fra den attiske symmachi (kap. 56—66) og de dertil knyttede 

 forhandlinger i Sparta (66—87). Vi far en klar forstaelse af, at 

 spaendingen mellem de modsatte interesser ved disse rivninger 

 foroges i en grad, der med nedvendighed ma hidfere et brud, 

 men pa samme tid lades vi ikke i tvil om, at de sidste ars 

 begivenheder dog kun er den drabe, som bringer det bredfulde 

 baeger til at flyde over, at de kun har betydning som txi is to 

 9<xvepov Xsyo'jievat aklai ligeoverfor den i den historiske udvik- 

 ling efter perserkrigene begrundede skinsyge mellem Sparta og 

 A then, en skinsyge, hvori forfatteren ser den dybereliggende 

 grund til krigen, og som han betegner som i aXTj^saTarYj Tcpo- 

 9aai?, a9avsaTa--r] 8e Xdyw (kap. 24). Gjentagne gange henvises 



