1888.] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKYDLDS GB-33SKE HISTORIE. 73 



stillings art X, 1, 73 rammer i al sin korthed netop det hoved- 

 sagelige. Man kan ikke i fa ord antyde det vaesentligste ved 

 Thuh-ydids komposition og stil bedre end ved at betegne ham som 

 dens us et brevis et semper instans sibi. Den energi, hvormed 

 Thuhydid skaber sine skildringer gjennem en rigdom af enkelte 

 traek uden pa noget punkt at give indtrykket af stakandet ner- 

 vesitet, giver verkets bedste partier et rigt pulserende liv, som 

 ingen rhetorik kunde erstatte. Sammenligner man Thukydids 

 skildring af pesten med Lidrets' VI, 1136 fgg , ma man ind- 

 remme, at den sidste tiltrods for den glimrende rhetoriske 

 effekt virker koldere, fordi den gjennem en oplosende reflexion 

 har tabt i friskhed. 



Men historikerens opgave gar videre end til en gjengivelse 

 af de ydre forteelser. Hans fremstillings vaerd beror dog vae- 

 sentlig pa, om ban formal* at give laeseren et fyldigt indtryk af, 

 hvilke indre band der knytter disse foreteelser sammen til en 

 endelos kjede, hvori hvert enkelt led er betinget af og betinger 

 de ovrige, med andre ord, om ban bag de spredte faenomener ser 

 de almene ideer, som kjaemper for at realiseres, og de metafy- 

 siske love, hvorefter denne virkeliggjerelse foregar. Det er den 

 tilsyneladende uloselige modsaetning mellem frihed og nedvendig- 

 hed, mellem vilkarlighed og lovmaessighed, der fremtrseder over- 

 alt i menneskelivet, som pa den ene side gjor den historiske 

 sammenhasng sa uendelig kompliceret, at exakte resultater aldrig 

 fuldt ud kan naes, men som pa den anden side betinger den 

 historiske forsknings tiltraekningskraft. Netop pa dette punkt 

 har den historiske forfatter sin hojeste opgave. Kun ved at se 

 de reelle foreteelser som udslag af almene love, som den historiske 

 udviklings mere eller mindre nedvendige frugt uden at fornaegte 

 den enkelte maegtige individoalitets evne til at pavirke denne 

 udviklings retning, kan han beande det dede kundskabsstof og 

 laegge det tilrette som stof for en frugtbar tilegnelse. 



Det er naturligt, at de former, hvori det offentlige liv 

 bevaeger sig, ma eve sin indflydelse pa de fremstillingsmidler, 

 hvorigjennem den historiske forfatter soger at fyldestgjore netop 

 denne side af sin opgave. Den hemmelighedsfuldhed, hvori det 



