[No. 3. 



nogen mere detaljeret redegjerelse for disse momenters indbyrdes 

 forhold; vi er henvist til herom selv at opgjore os en mening. 

 Selv et flygtigt studium af de thukydideiske taler gjer det mi 

 snart indlysende, at det er fuldstaendig forfejlet, nar man tildels 

 endnu med schol. til a, 22 i strid med forfatterens egne ord betragter 

 dem som mere eller mindre ordlydende referater. 1 Den attiske 

 dialekts anvendelse overalt beliover man ikke at tillaegge nogen 

 afgjerende vaegt, men det er dog ogsa et moment, som ma an- 

 feres, da Thukydid, hvor nan anforer peloponnesiske traktater, 

 pa to steder refererer dem ordlydende i dorisk dialekt (e, 77 og 

 7 9). 2 Heller ikke beliover man at hefte sig ved det i AristoteW 

 rhetorik I, 7 og III, 10 anforte citat af Perikles' \6yo$ £rcita*<ptoC: 

 nr\v veoV*]ra s'x tco'Xsm? ovriprja&ai o£7CSp to lap ex tou s'viau- 

 tcu ii ^atpeftefy, et sted, hvorom ingen tanke i den af Thukydid 

 gjengivne perikleiske gravtale minder. Vistnok efterlod PeriMe* 

 efter Plutarch Perikl. 8 ingen skrevne taler, og ogsa Qviniilian 

 betviler III, 1 de sakaldte perikleiske talers segthed, men dette 

 hindrer os ikke i at antage, at et enkelt pregnant udtryk for 

 en poetisk tanke kan vaere bleven bevaret gjennem en rhetorisk 

 tradition. 3 Ligeoverfor Aristoteles' autoritet bar heller ingen 

 benaegtet citatets aegthed, men man kan jo, som enkelte har 

 gjort, taenke sig, at disse ord er taget fra en gravtale, holdt ved 

 en anden lejlighed, f. ex. efter toget mod Samos. Afgjerende er der- 

 imod den fuldkomne ensartethed i stilen og de rhetoriske former, 

 hvori tanken indklaedes. Perikles og Kleon, Archidamos og Bra 

 sidas bevaeger sig med al individnel forskjel i synsmader inden 

 den samme oratoriske knnstform. De gamles forklaring af denne 

 form som staerkt pavirket af Gorgias' rhetoriske maner 4 stettes- 

 af ydre og indre grunde. Vi ved, at Gorgias' optraeden i Athen 



Heinr. Weltzhofer: Thukydides und sein geschichtswerk, M.in. h« n 

 1878, kap. 6. 



Traktaterne i 8de bog mellera Tissaf ernes og spartanerne har 

 han formodentlig modtaget ved en atheners mellemkomst, da 

 de refereres i attisk dialekt. 



Cfr. Spengel: Artium scriptores, pag. 61 seqq. Blass: V* 

 att. Beredsamkeit von Gorgias bis zu Lysias p. 34. 

 Marcellin pag. 13, pag. 36, Philostralos epistt. 13, pag. 919- 



