1888. J OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKYDIDS GILESKE HISTORIE. 79 



ninger at se forelebige hentydninger fra Thukydids side til 

 krigens senere gang, isaer nar man ser, hvordan talerne ogsa i 

 andre retninger ma tjene hans egne formal. I sa henseende er 

 det af interesse at iagttage den made, hvorpa talerne er flettet 

 ind i hinanden, saledes at den ene tale punkt for punkt imede- 

 gar den anden. At dette ma ske, hvor begge parters repraesen- 

 tanter personlig er tilstede, er selvsagt; men a, 120—124 seger 

 korinthierne et efter et at gjendrive Archidamos' argumenter a, 

 80—85, skjent denne sidste tale er holdt i en hemmelig forsamling ? 

 hvortil forbundsfsellerne ikke havde adgang (a, 79 jjL£TaaTr l aa'p.£vot 

 TCa'vra? ^ouasu'ovto xaxa aqpaf aurous *epi' tov jcapdvxov), og koi'in- 

 thiernes tale besvares igjen i Athen af Perikles (a, 140—144). 

 Atter har vi i den direkte tale at se en form, hvorigjennem 

 forfatteren vil l0se en bestemt opgave, i dette tilfaelde en fuld- 

 staendig upartisk belysning af et sporgsinal gjennem en lige 

 omhyggelig udredelse af dets forskjellige momenter, seet fra 

 diametralt modsatte standpunkter. Hvor lidet Thukydid bekym- 

 rer sig om at laegge skjul pa, at ban pa denne made selv laegger 

 stoffet tilrette, viser sig klarest af stedet a, 144: TroUa 8s xa> 



e'v aXXw Vjyio a t aa vols g?yoi$ SifjXud^ffsxai. Man kan ikke 

 taenke sig, at Perikles saledes laengere tid i forvejen skulde 

 anmelde en tale, som han ferst havde til hensigt at holde, nar 

 krigen var ndbrudt, sameget mere som det vilde vaere en takt- 

 leshed af ham at forudsaette krigen som afgjort i samme ejeblik, 

 som han selv seger at stemme sine tilhorere gunstig for en 

 krigersk beslutning. Det er Thukydid, som gjennem Perikles? 

 mrind gjer laeseren opmerksom pa, at han ferst senere (£, 13) 

 vil levere en naermere redegjerelse for Athens hjelpekilder. 



I et verk, der gar nd fra menneskenatnren som det sikreste 

 grundlag for forstaelsen af de historiske problemer, ma man 

 vente at finde det menneskelige belyst gjennem en omhyggelig 

 karaktertegning. Og her har vi et hovedpunkt, nar det gjaelder 

 at bestemme de direkte talers betydning. Alle mere fremtraedende 

 statsmsend og feltherrer ma i Thukydid* fremstilling selv give 

 laeseren midler til at danne sig et billede af deres personlighed, 



