1888.] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKTDIDS GE^SKE HISTOEIE. 83 



en kamp, hvori alt kan tabes eller alt vindes, er (let PeriMes 

 selv, som optraeder for at forsvare grundtankerne i det politiske 

 system, hvorpa statens storhed var bygget, og at pa vise, at som 

 forholdene stillede sig, en fejg eftergivenhed vilde vaere det 

 ferste skridt henimod den attiske stormagts undergang, at et 

 sadant skridt hverken pabedes af hensyn til ret og retfserdighed 

 eller kunde besmykkes ved paberabelsen af fiendens overmagt, 

 men at Athen tvertimod moralsk og materielt besad forudsaet- 

 ninger for sejeren (a, 140—144 ; fi, 60—64). Den naermere pavis- 

 ning af kampens indre betydning, at det gjaldt at vserne om 

 faedrelandets stilling som det helleniske livs braendpunkt, hvor de 

 nationale evner havde udfoldet sig renest og aedlest, tilfalder 

 ogsa naturligst PeriMes, under hvis styrelse Athen havde opnaet 

 sit ry som icai'5suaic xijc: c EXXa'8cc. Som koret i det antike 

 drama i sin reneste form fremholder de almene ideer, som baerer 

 den dramatiske handling, saledes meder os i denne tale (,3, 35— 

 46) fremfor i nogen anden de heje idealer, som holdt den attiske 

 stat og den enkelte borger oppe i den bitreste nod. Man ma 

 rives med af denne begejstrede skildring af fsedrelandets herlig- 

 hed og fele, at det matte falde let at ofre alt for at spare det 

 for en ydmygelse. Den magelose spaendkraft og offervillighed, som 

 Athen udviklede efter katastrofer, som man skulde tro matte 

 lamsla dets energi fuldstaendig, bliver lettere forstaelig med denne 

 perikleiske skildring som baggrund. 



Men det vilde vaere en forsyndelse mod den historiske objek- 

 tivitet, om en forfatter vilde udelade de dybe skygger i dette 

 billede, om han vilde naegte den modsatte opfatning af kampen 

 og dens betydning at komme tilorde. Det tragiske i Athens 

 skjaebne er, at den nationale samlingstanke, i hvis tjeneste dets 

 politik mere eller mindre bevidst arbejdede, ikke kunde reali- 

 seres uden ved at gjere void pa en langvarig udvikling. Den 

 graeske partikularismus havde en historisk ret til at existere, og 

 fra dette standpunkt matte Athens faerd fremstille sig som en 

 raekke af overgreb og en kamp mod dets voksende magt som en 

 kamp for friheden. Det bliver et vaesentligt moment ved be- 

 demmelsen af ThuJcydids objektivitet, at han straeber efter og 



