1888.] OM PLAN OG KOMPOSITION I THUKYDIDS GE^SKE HISTORIE. 85 



fanatisme. Hvor denne kommer krassest frem, i meliernes for- 

 kandling med atlieuerne (e, 85—116), vselger forfatteren dialogens 

 form, vistnok for at opna at lade argument og modargument 

 folge hinanden slag i slag. At grundeii til den pafaldende an- 

 vendelse af dette kompositionsmiddel er at soge heri, tor man 

 vel slutte deraf, at Thukydid ogsa p, 71—74 under gjengivelsen 

 af de fuldstaendig analoge forhandlinger mellem Arclndamos og 

 de fangne plataeer i de korte vekslende taler fra begge sider 

 naermer sig en anvendelse af dialogen som fremstillingsform. 



I litteraturhistorisk henseende frembyder de thukydideiske 

 taler den storste interesse som det palideligste middel, vi har r 

 til at danne os et begreb om den veltalenheds art, som i det 

 perikleiske tidsrum lod fra den attiske talerstol. Vi ser her 

 bort fra de rent ydre midler,' som den thukydideiske veltalenhed 

 har lant af den sofistiske rhetorik. Hele denne uendelighed af 

 antitheser, parisa, paronomasier, parecheser og alt andet, som de 

 senere rhetoriske laereboger indordnede under begrebet ayr^OLXt 

 x^c Xi'cswc, og hvori man i prosaens barndom fandt en vel- 

 kommen erstatning for den poetiske rhythme, er en staffage. som 

 vi ogsa af Antiphom taler ser er faldt i tidens smag, men som 

 forst gjennem Gonjias 1 pavirkning er trsengt igjennem i den ud- 

 strsekning, hvori de gjer sig gjaeldende hos Thukydid} Men i 

 andre henseender kan vi vistnok fra sprogets og indholdets side 

 betragte Tlmkydids taler som en afglands af de perikleiske. 

 Det er her ikke stedet til nserinere at ga ind pa Thukydids 

 sprog og stil. Det ma vsere tilstrsekkeligt at minde om, at hans 



Marcellin § 36: 'E^'Xojs 5' in 1 oXoyov, cfc ©ijaiv "Av#uXXo£ 

 xai T7.r rcpv'c-j -p Aiz^vk-j xa! avr.fr/cr-r 



"'K/./.r,: '/-/ ;j-'>tv /,' u' r J'/zj\.] K.Lj t/> :'- yr: z\z- 

 [xaffw axpifJoXoy'av og § 51: JtoXusiSayc hh sv VOl{ t/t^.j.z'.. rd 

 TtoXXa xa? toO Topycou toO Ascvt.'v:-j ;j.'.acj;j.;vcr. b'tonj/siui 

 kritik over talerne i formel henseende gjoalder vaesentlig disse 

 talefigurer, som han finder [J.apax!.6)8r,. Sretniugen £, 78 i 

 Hermokrates Jtale i Kamarina: Xo'70 -jiv *;iz ttv /ai'/pav 5-Jva- 

 juv ffo'^oi av Tt;, epyw os Tjyv a-JToy ffwrrjptav karakteriserer 

 han som cjol ;ax.'c ; > -p;j;/x=v f-'.oovTju.a (De Thuc. jud. 

 kap. 46, pag. 937). 



