L2 



DE. INGVALD UNDSET. 



[No. 4. 



Dette vilde vsere at gengive: 



* jon : af ta?kar : ua>tu : ala u * * u * a(t) her simun 

 amen 



At overssette: 



Jon afsl'fjhr 'f<>rl>y<h'f) "J vcede her. Simon Amen. 



Hertil bemserker han dog: 



„Ordet efter ion ma vsere et verbum i prses. indik. 3 pers. 

 ental pa -r, mulig med prsefixet af; sporene af 8de og 9de 

 rune synes at tillade at lsese aftaekar. Er ote og 6te ord 

 u(ti) med et deraf styret substantiv u*a(t)?« 



Begyndelsen er betegnet ved et kors, hvis armes ender er 

 punkterede. Efter rune 5 har der abenbart vseret skilletegn ; om- 

 trent pa midten sees en prik; en anden kan have staet lsengere 

 nede, hvor nu stenen er beskadiget. Ved rune 6 er den lille streg 

 efter hovedstaven i vor tegning kommen staven for na?r; den kan 

 godt opfattes som det levnede af midten af nederste boile af et B. 

 Partiet mellem staveme 8—9 er (ved en misforst&else under kor- 

 rekturen) heller ikke bleven heldigt pa vor tegning : til 8 skitter 

 sig en liden svagt krummet og fint indridset kvist, der godt kunde 

 vsere det nederste af beilen til et p ; everste del mangier, fordi 

 stenen her er afslaet og aislidt : d«--n rilsynt.-lad.-udf kvist, der star 

 foran 9, er dybere og bredere end de ovrige ristede kviste (ogder- 

 for maske kun tilfseldig?) Der synes mig derfor at vsere mulighed 

 for at lsese andet ord som afbif>ir, forbyder, hvilket professor 

 JBugge forst foreslog. Det efter 12 pa tegningen ved skrafferiug 

 antydede hul i stenen over og efter denne stav burde vseret st0rre r 

 naende lsengere ned og helt ind til staven; i underkanten af dette 

 hul synes at sees spor af kvistens forlsengelse, sa at der godt kan 

 lseses +. De to sidste ord simnn amen er finere indridsede end det 

 foregaende, vel af en anden mand, der har villet veere morsom 

 og udtale sin tilslutning til, hvad Jon foran havde ristet. 



Den smale dunkle krog mellem ottekantens nordre kapel 

 og kapitlet, hvor denne indskrift var anbragt, har til alle tider 

 vseret sserlig udsat for „vsede u af forbi-passerende mennesker. 



Tegningen pi. I, fig. 1, er udfort efter gibsafstobning samt efter nnn 

 kalkering fra 1873 og mine optegnelser fra 1873 og 1887. 



