DR. INGVALD UNDSET. 



hos Otte: Handbueh der kirchlichen Kunstarchseologie, 5te 

 Aufl., I, p. 438 anfores saledes: 



Si qvis ades, qvi morte cades, sta, respice, plora. 

 Sum, qvod eris; qvod es, ante fui. Pro me precor, ora. 



Om mange variationer af disse vers og lignende heiiviser 

 Prof. Bugge mig til E. Edhler: „Der Spruch der Todten an 

 die Lebenden", i Pfeifers Germania, V (1860), p. 220 ff. 



Sgln. ogsa stenen no. 17 nedenfor og den i N. fornl. p. 180 

 anf0rte, nn tabte, sten fra Sera, Jarlsberg, hvor vi bar andre 

 variationer a£ de samme sententser. Andet vers pa vor. sten har 

 en hel anden slutning end de hos Otte 1. c. anforte eksempler; 

 det rimer heller ikke med det forste heksameter. Endvidere bar 

 der hertil sluttet sig et tredie vers ; desuden vilde her vsere plads 

 til et fjerde heksameter; istedet har dog her maske pa norsk 

 vseret anfort den dodes navn, sign. no. 17 nedenfor. Ordet 

 citovadium findes vist neppe andetsteds, ialfald kendes det 

 ikke af du Cange; sammensat af cito og vadere ma det 

 betegne noget som mennesJcets korte livsteb, hvad der da og 

 godt her vilde passe hid i meningen. Det levnede af md- 

 skriften kunde overs»ttes: 



Du d0delige, som her Jcommer, stands, se, begrced; jeg er, hvad 

 du shal Hive, eller det Jette \st0v; saledes tiUntetgores det hurtige 

 UvsUbs . . . 



Pa overste stykke sees de nsesten udslidte spor af en 

 under en vistnok kloverbladformet bue pa en trone siddende 

 figur (Gud fader?); pa det nederste stykke sees det nederste 

 af en figur i lang kjortel, der skrider hen over en bolgende 

 linie (den afdode svaevende hen over skyeme?). 



14. IAgsten med majuslder (pi. VII, fig. 2). 

 Denne ligsten, af hvidt marmor, fandtes 1798-1802, da 

 der skulde opkastes en grav i vestre kors, ganske forknust 

 (Klmver, 1. c. p. 9 f., pi. 4 b). Som vor tegning pi. VII 2 

 viser, er den siden yderligere ituslaet og mangier nu de neder- 

 delen udgorende stykker. Den nu levnede sammenhsBngende 



