DR. INGVALD UNDSET. 



[No. 4. 



Og pa hustru Cecilias gravsten fra Hove do kloster star 

 der ligeledes foruden en norsk indskrift: 



Ora mente pia pro nobis, virgo Maria! 



D. e.: Bed, o jomfru Maria, med fromt sind for os! 



Endelig pa en ligsten fra Vereid kirke, Grloppen pgd., 

 nordre Bergenhus, star tilslut efber en norsk indskrift: 

 Per crucis signum, fugeat procul omne malignum 

 et per idem signum salvetur omne regnum. 



D. e.: Gid all ondt vige Jangt bort ved korsets tegn, og gid 

 hvert rige frelses ved dct samme tegn! 



Indskrifter i latinske vers haves desuden pa et par norske 

 kirkeklokker fra middelalderen. 



Som man ser, er versemalet her stadig hexameter, en gang 

 (i det anforte distikhon fra Fjsere) ogsa et pentameter. I al- 

 mindelighed er hexametrene rimede, med den sidste versefod, 

 ofte danner de ogsa sakaldte leoniniske vers, hvor de to 

 stavelser umiddelbart foran csesuren rimer med versets slutning; 

 undertiden har vi leoniniske vers, der ogsa indbyrdes rimer 

 med hinanden, ved midten og i enden; undertiden haves ogsa 

 and en mere kunstig rimslyngning. 



Det fra Throndhjems domkirke ovenfor anforte materiale 

 af middelalderlige gravstene giver anledning til her i fa ord 

 at sammenfatte, hvad vi overhovedet ved om begravelser og 

 ligstene i vor norske middelalder. 



Ved hedenskabets slutning var det herskende skik at 

 hauglgegge den dodes braBndte eller ubraendte levninger med 

 flere eller fserre af de sager, som havde tilhort ham, for at 

 de kunde tjene ham ogsa i det andet liv. Ved kristendommens 

 indforelse matte selvfolgelig disse hedenske gravskikke bort- 

 falde; det blev nu pibudt, at Ugene skulde jordes ubraendte 

 og i indviet jord, og den aendrede opfatning af livet eftei 

 dette medforte, at graven ei mere matte gives sadant udstyr 

 af den afdodes vaben og redskaber. En rum tid hengik dog 

 vistnok, for man fik indviede begravelsespladse ved kirker 

 og andagtssteder, og for aimuen helt gav slip p& de ^ am 6 



