DE. INGVALD UNDSET. 



[No- 4. 



I det kristne vesten synes man i deu seldste tid at have 

 lagt minclre stene med kors og indskrift af den dodes navn ind 

 i graven, tildels som puder under den dodes hoved ; senere blev 

 graven udvendig betegnet ved stene, prydede med et indridset 

 kors og andre figurer samt undertiden sma. korte indskrifter. 

 Fra lOde arhundrede af synes kistelag-formede gravstene (coffin- 

 shaped slabs) at vsere komne i brag, oftest prydede med et ovenpa 

 i relief ndhugget kors og tildels virkelig tjenende som dsekstene 

 over det dode legeme, der var nedlagt i en stensarkofag eller i 

 en kiste, dannet af ved siden af hinanden satte stenheller; ved 

 disse gravstene bliver det efterhanden fast skik, at mindre stene, 

 i almindelighed rande og prydede med et kors, reises ved deres 

 begge ender. Desuden liar vi i vesten ogsa, oftere reiste minde- 

 kors, savel pa selve graven som andetste'ds, med indskrifter. 

 Fra ca. 1300 af bliver i England almindelige de sakaldte effigy- 

 stones, d. e. gravstene med billeder, i almindelighed i licit relief, 

 af den afdode, desuden ogsa sepulchral brasses, d. e. i gravstenene 

 indfattede eller dem dsekkende bronceplader med indskrift 

 og figurlige fremstillinger af den dode ; i den senere tid bhver 



stenen uden al tvivl er at se i forbindelse med de vesterlandske 

 sculptural slot,,-,. En nor.sk viking har forsogt at efterligne stene, 

 hvoraf han i vesterleden havde set sa mange; fuldstsendig lighed i 

 detaillen kan man selvfolgelig under disse omstffindigheder ikk« 

 vente; savel korsstaven i midten, med det af en stalekrands omgivne 

 kors, som de symbolske figurer, sol, mane, fisk, kam og slange vil 

 man dog genfinde temmelig lignende p& skotske og andre vester- 

 landske stene fra den addre kristelige tid (sign, fornemmelig Stuart: 

 The sculptured stones of Scotland, I— III). Flere af figurerne p& stenen 

 fra Stryn er ved forvitring nu blevne temmelig utydelige; et par at 

 dem vil derfor neppe mere kunne bestemmes. 



Under mit ophold i Throndhjem ifjor sa jeg i videnskabs.<elskaWt~ 

 oldsamling den stenbelle med figurer fra et gravkammer pa Stene 

 pa Bynaeset, der omtales i arsberetningen 1884, p. 74 Min ^j"* 6 

 tanke var, at dens kortere tverstreger, der tildels gar i f..rsk.-!!i.U'- 

 retninger p& begge sider af langsefter gaende linier skald, efterll^e 

 bogstavskrift; jeg ttenkte pa keltisk ogham-skrift. Da jeg ' ^' r -".'j 

 senere gensa hellerne fra Mjeltehaugen pa Giske, blev jeg im ^ ler " 

 slaet af den fuldstaendige lighed og er nu overbevist om, at hin 

 Bynses og disse fra Nordmor ma opfattes pa samme ma le og M£ 

 fores til samme tid, vistnok til broncealderen (arsberetningen 



