Er nu I) Stjernens sydlige Afstand fra ferste Vertikal i 

 Observationens Oieblik, saa sees let, at den Rettelse A 9, som 

 maa tillaegges 90 for at give den virkelige Polheide 9, afhaenger 

 deraf ved Ligningen sin D = sin A 9 . cos,?, naar z er Stjernens 

 Zenitdistance regnet fra det ved Observationen selv afmserkede 

 Zenit, eller tg D = tg A 9 . cos z, naar z regnes fra det virkelige 

 Zenit; er nu T> saa liden, at dens Kvadrat bliver umaerkeligt, 

 saa faar man i begge Tilfaelde 



A 9 — D.sec*. 



Nu kan Afvigelsen J) opstaa paa flere Maader, alt efter de 

 Feil som Instrumentet liar. Afhaengigheden deraf udledes let 

 ved Betragningen af en Figur, som her ikke believer at anferes, 

 hvor S' er Stjernens Plads i Observationens Oieblik, S det naer- 

 meste Punkt af ferste Vertikal (altsaa SS* = ± D), Z' det Punkt, 

 hvori Perpendikulaeren fra Sf skjaerer Meridianen, Z Zenits vir- 

 kelige Plads (altsaa ZZ' = ± A 9, eftersom Z' er sendenfor eller 

 nordenfor Z). 



Er Afvigelsen opstaaet derved. at Instrumentets Omdreinings- 

 axe har en Heldning i mod Horizonten. positiv naar Nordenden 

 er heiest, sa& er D ==i cos z og 



A 9 = «• 



Har derimod Instrumentet en Collimationsfeil c, saa er D = ±c 

 og altsaa 



A9 = ±c. sec*. 

 Har endelig Axen et Azimut «, saa er I) = ± a sin z og 



Z\ 9 = ±«.tg^ 

 Da nu i Almindelighed alle disse tre Feilkilder virker sam- 

 tidig, saa faar man, fremdeles under Forudsaetning af, at Feilenes 

 Produkter og Kvadrater er umserkelige: 



9 = 9o-h/±.sec.-±atg^ (2) 



hvor Fortegnet for c skifter ved Instrumentets Omlsegning og 

 Fortegnet for a med Stjernens Stilling i 0st eller Vest. Hvilken 

 Retning man vselger som positiv for c og «, kan forelebig vsere 

 Ugegyldigt. 



I Forbigaaende kan bemajrkes. at Refraktionen theoretisk 

 talt kan faa en Virkning, som rigtignok kun under saeregne 



