[No. 10. 



„Foregelse" er her naturligvis algebraisk at forstaa, ikke nurae- 

 risk. 



Naar Instrumentet lsegges ora under Passagen, kan man 

 ophaeve Collimationsfeilens Virkning ved at tage Middeltallet 

 af de to Uhrtider og beregne Polheiden deraf; da imidlertid 

 Kjendskabet til Collimationsfeilen selv er nedvendigt dels i de 

 Tilfaelde, da ingen Omlaegning har fundet Sted, dels til Bestem- 

 raelsen af Instrumentets Azimut ved Hjelp af de lave Stjerner, 

 saa bar jeg overalt beregnet Polheiden saerskilt af hvert Sset 

 Observationer, hvorved man, som det sees af Lign. (2), faar c 

 som den halve Differens mellem Vaerdierne af 90 + i med Ok. 

 Syd og Ok. Nord, multipliceret med cos 2, ifald denne er maerk- 

 bart forskjellig fra 1. Forevrigt har jeg tillige, som en del vis- 

 Kontrol paa Beregningen af 90, beregnet c direkte af Differensen 

 mellem Uhrtiderne. Da man nemlig ifolge Lign. (4) faar For- 

 andringen i 9 ved at multiplicere Forandringen i Timevinkelen 

 med sin 9 . tg 2, og da Timevinkelen er aftagende i 0st, voxende 

 i Vest, saa bliver 



c = ± ~ sin 9 sin z . ( U n — U a ) — ^ (N — S) cos z, 



hvor U betegner Uhrtiderne, N og S som for Axens Heldning 

 i Instrumentets to Stillinger, og hvor ovre Fortegn svarer til 

 Stjernen i Ost, nedre til Vest. Da Faktoren ^ sin 9 sin er 

 konstant for hver Stjerne, beregnes dette med stor Lethed. De 

 paa denne Maade fundne Vserdier af c er anfort i Tab. A, som 

 indeholder Observationerne af Zenitstjernerne. 



Derhos er Collimationsfeilen ofte blevet bestemt direkte ved 

 Hjelp af Miren og Mikrometret. De af disse Bestemmelser, 

 som paa en eller anden Maade kan komme til Anvendelse, er 

 anfert i Tab. B. For at bedemme den gjennemsnitlige Usikker- 

 hed ved en saadan Bestemmelse, som ofte har maattet foretages 

 med urolig eller disig Luft, har jeg undersegt samtlige Observa- 

 tioner indtil Begyndelsen af Juni 1887 og derved fundet, at en 

 enkelt Indstilling af Miren gjennemsnitlig afviger 0."9 fra Middel- 



