praktiska synpunkter tillmätas en mycket stor betydelse. Inom vissa 

 associationsgrupper kan det sålunda vara mera praktiskt att upp- 

 dela samhällena i relativt fina och trångt begränsade enheter (asso- 

 ciationer), medan det inom andra kan vara lämpligare att bibehålla 

 ett relativt vidt associationsbegrepp och eventuellt i stället uppdela 

 h varje association i lägre enheter (motsvarande systematikens varie- 

 teter m. m.). Många finna måhända en dylik princip godtycklig och 

 föga vetenskaplig, men det måste ihågkommas, att associationsupp- 

 delningen ej är målet, utan blott ett medel att ge en i möjligaste 

 mån riktig och åskådlig bild af växttäckets sammansättning. 



Hos författare med allt för vidt associationsbegrepp kan det icke 

 undvikas, att det ibland kommer till ganska egendomliga konse- 

 kvenser. Jag vill här blott citera ett uttalande af Samuelsson (1916, 

 p. 353): »Gör man detta, så kan det likväl inträffa, att i extrema 

 fall enskilda bestånd, som dock måste räknas till en och samma 

 association, kunna vara sinsemellan starkt afvikande. Gradmann 

 (1909, s. 103) framhåller med full rätt, att två sådana bestånd t. o. m. 

 kunna skilja sig så starkt, att de icke ha någon art gemensam, 

 En associations olika bestånd böra emellertid vara nära överens- 

 stämmande i fysiognomiskt och floristiskt afseende samt af något 

 så när konstant natur.» Jag kan inte finna annat, än att Gradmanns 

 citerade yttrande står i direkt strid mot citatets sista mening och 

 mot den äfven af Samuelsson använda definitionen på »association». 

 Ty i och med det alt man räknar två bestånd med så olika sam- 

 mansättning, att de icke ha någon enda art gemensam, till en och 

 samma association, har man ju faktiskt frångått all fordran på öfver- 

 ensstämmelse i floristiskt afseende mellan en associations olika be- 

 stånd. I så fall har man kvar endast den fysiognomiska överens- 

 stämmelsen och har därmed uppflyttat associationsbegreppet till 

 formationsbegreppets nivå. 



Den vanligaste grundorsaken till dylika inkonsekvenser, närmast 

 betingade af ett alltför vidt associationsbegrepp, torde vara den, att 

 de flesta författare, ehuru de i princip erkänna den induktiva me- 

 todens allenaberättigande, i praktiken ej helt lyckats frigöra sig från 

 vissa deduktiva synpunkter. Redan R. Hult (1881) har på ett syn- 

 nerligen klart och logiskt sätt framhållit nödvändigheten af de de- 

 duktiva synpunkternas fullständiga bannlysning vid associationer- 

 nas (hos honom formationernas) karaktäristik, och i senare tid ha 

 framför allt Th. C. E. Fries (1913 p. 48 — 49), de schweiziska växt- 

 geograferna och senast Samuelsson (1916, II p. 351) ytterligare poin- 



