sökte jag förliden sommar, då jag som deltagare uti 16:de skandi- 

 naviska naturförskarmötet i Kristiania sammanträffade med åtskil- 

 liga norska botanister, inhämta upplysningar, huruvida S. daph- 

 noides möjligen vid något tillfälle anträffats inom ifrågavarande om- 

 råde. Inga som helst sådana kunde dock erhållas, som gåfvo stöd 

 åt antagandet, att den skulle finnas därstädes. Genom konservator 

 B. Lynges benägna tillmötesgående blef jag i tillfälle att i Kristiania 

 taga kännedom om samtliga i Botanisk Museums herbarium be- 

 fintliga exemplar af Salix daphnoides. Intet af dessa härstammade 

 från Trysil. Det allra bästa beskedet i frågan har dock till sist 

 lämnats mig af Overlaerer O. Nyhuus, hvilken, själf bördig från 

 Trysil, af Norges botanister torde vara den, som allra säkrast kän- 

 ner floran därstädes. 1 bref af d. 7 /io 1910 meddelar hr Nyhuus, 

 att han under en följd af år företagit floristiska studier inom detta 

 område och särskildt sommaren 1908 undersökt södra Trysil ända 

 från riksgränsen hufvudsakligen i syfte att utreda S. daphnoides' 

 eventuella förekomst där, men allt sökande efter denna art har 

 varit fruktlöst. 



Inför dessa sammanställda fakta får del väl anses fastslaget, 

 att Salix daphnoides icke finnes och med största sannolikhet 

 ej heller någonsin har funnits vildt växande i Trysil . Där- 

 med följer, att en annan förklaring till artens första uppträdande i 

 Värmland får tillgripas än den hittills antagna, nämligen att den in- 

 vandrat från Norge medelst Klarälfven. Att den skulle blifvit ge- 

 nom människans åtgöranden importerad, d. v. s. vara afsiktligt in- 

 förd och planterad i norra Älfdalen och sedermera där förvildats, 

 därför finnes ej den ringaste sannolikhet. Den enda återstående 

 tänkbara förklaringen blir då, vill det synas, vindspridningen. 

 Gifvétvis ligger det ingenting som helst orimligt eller osannolikt 

 däri, att de små lätta, med hårpensel försedda fröna vid något till- 

 fälle med storm vindar förts från någon punkt i sydöstra Norge 

 öfver till Värmlands Älfdal, där Klarälfvens sandstränder erbjudit 

 den förträffligaste grobädd. Och alldeles otänkbart är det väl icke 

 heller, alt samma förklaringssätt skulle kunna äga tillämpning på 

 den enstaka förekomsten i Dalarne, d. v. s. att S. daphnoides där 

 härstammar från frön, som blåst dit från Norge (ehuruväl det är 

 mera sannolikt, att den kommit till Mora från någon lokal i Älf- 

 dalen). Dylika fall af vindspridning öfver stora distanser har ju 

 den botaniska litteraturen att uppvisa många. Hvad särskildt be- 

 träffar vindspridning af Salices i vårt land har Sernander i »Skan- 



