sommaren 1887 å en gammal strandäng, som var belägen icke 

 obetydligt öfver Klarälfvens dåvarande nivå, uppmätte några hög- 

 växta träd, hvilka en half meter ofvan marken höllo ända till 137 

 em. i omkrets och följaktligen voro af en ganska respektabel ålder 

 (säkerligen hade de funnits på platsen minst 100 år). Då S. daph- 

 noides längre söderut — såsom i Ransäler, Ullerud och Grafva — 

 förekom vida mindre rikligt samt öfvervägande i buskform, syntes 

 delta förhållande stå i full öfverensslämmelse med artens förmo- 

 dade ursprungliga invandring från Norge och en därpå successivt 

 fortgående spridning längs Klarälfven från norr till söder. Vid ut- 

 arbetandet af min afhandling »Om Salixvegetationen i Klarelfvens 

 floddal» (Uppsala 1892) anslöt jag mig fördenskull ulan någon som 

 helst reservation till den Agaudhska uppfattningen, d. v. s. alt 

 8, daphnoides måste hafva inkommit till Värmland från Norge 

 och att spridningen härvidlag skett medelst Trysil- Klarälfven s 

 vatten. 



Först efter tvenne årtionden kom jag i tillfälle ånyo besöka dessa 

 samma trakter. I juni månad 1910 företog jag en botanisk resa 

 till öfre Älfdalen och utsträckte då densamma ända till nordligaste 

 delen af Norra Finnskoga, som jag förut ej genomrest, alltså till 

 Långflon nära norska gränsen. Visserligen hann jag icke under 

 den knappt tillmätta tiden inlåta mig på något detaljeradt studium 

 af växtligheten å Klarälfvens stränder inom Norra Finnskoga, men 

 en erfarenhet gjorde jag dock inom kort, den nämligen, att någon 

 Salix daphnoides — lika litet för öfrigt som den söderut å älfsträn- 

 derna så vanliga S. triandra — här i Värmlands allra nordligaste 

 socken alls icke tycktes vara möjlig att upptäcka. Den förklaring 

 till detta för mig nog så öfverraskande faktum, hvilken då syntes 

 mig som den naturligaste och sannolikaste, har jag angifvit i »An- 

 teckningar om kärlväxtfloran i nordligaste Värmland» ^Svensk Bot. 

 Tidskr. 1912 h. 1). De för särskildt en fuktighetsälskande Salix- 

 vegetation så speciellt gynnsamma flacka sandstränderna, som äro 

 så vanliga under älfvens långa, serpentiniserande lopp å sträckan 

 Vingäng — Edebäck, saknas alldeles norr om Slättne i Dalby. Från 

 sitt inträde i Värmland ofvanom Långflon framflyter Klarälfven de 

 första milen genom en terräng af väsentligen annan beskaffenhet än 

 den, som vidtager längre ned i Älfdalen. I Norra Finnskoga går 

 älfvens lopp sålunda llerestädes öfver fast berggrund, bildande tal- 

 rika ehuru obetydliga forsar mellan ofta brant sluttande stränder. 

 Och dessa än bergiga, än blockrika eller af groft morän- och 



