blom- och bladexemplar, som Demoiselle Arosenius i år behagat 

 insamla för Herb. Norm. VI, kunna vi bestyrka, att denna sköna 

 art tillhör Svenska Horan». Häraf framgår, att Fries ursprung- 

 ligen ej godkänt ifrågavarande Salix såsom ren S. daphnoides. Se- 

 nare har han emellertid tydligen låtit sina betänkligheter härvidlag 

 fara och i sin bekanta af handling »De i Sverige växande Pilarterna 

 och deras vigt i Landthushållningen» (författad 1859 och sedermera 

 inlagen i 3:dje bandet af Botaniska Utflygter) benämner han arten 

 S. daphnoides, »bredbladiga daggpilen» till skillnad från 5. acutifolia, 

 som han kallar »spetsbladig daggpil». Den senare omnämnes från 

 vårt land endast som odlad i»temligen allmänt planterad både i 

 södra och mellersta Sverige»). — Märkligt nog gjordes sålunda den 

 första upptäckten af S. daphnoides nästan midt i Sverige. Om väx- 

 tens sannolika ursprung eller på hvilken väg den kan antagas hafva 

 inkommit till Dalarne, därom uttalar sig Fries alls icke. 



Under de närmast följande åren var Dalarne den enda provinsen 

 här i landet, som veterligen hade äran hysa denna med all rätt 

 mycket uppmärksammade pilart. Kom så 1849 C. A. Agardhs 

 upptäckt i Värmland af samma Salix å det genom Klarälfvens sand- 

 allagringar vid Karlstad efter hand bildade Sandgrundet. Redan 

 samma år lämnade Agardh i Bot. Notiser ett meddelande om detta 

 sitt fynd af Salix daphnoides, hvilket gjordes tidigt om våren, innan 

 ännu bladknopparne slagit ut. Han berättar däri, att »Magistrarne 

 Hardin och Larsson, hvilka båda hos oss bäst känna Wermlands 

 Flora, hafva försäkrat sig icke hafva någonsin träffat hvarken S. 

 åcutifolia eller S. daphnoides i Wermland; hvadan således dess frön 

 måste hafva blifvit med Clarelfvens vatten hitförda från Norge, 

 där hon sannolikt torde finnas i trakten af Clarelfvens ursprung». 



Såvidt jag vet har denna Agardhs sålunda uttalade förmodan 

 om den värmländska Salix daphnoides norska härstamning aldrig 

 blifvit motsagd, åtminstone icke af några svenska botanister. Då 

 jag under åren 1886—1890 vid skilda tillfällen för salicologiska stu- 

 dier besökte Värmland och speciellt Klarälfsområdet upp till Norra 

 Finns koga, påträffade jag arten endast å Klarälfvens stränder, men 

 där ej sällan i mängd och under förhållanden, som gjorde, att jag 

 icke hyste minsta tvekan att instämma uti Agardhs åsikt. Att den 

 inkommit i det norra Klarälfsområdet tidigare än i det södra fram- 

 gick med all tydlighet däraf, att den i norra Älfdalen ej blott upp- 

 trädde ymnigare än längre söderut utan ock i vida större och äldre 

 individ. Så var fallet t. ex. vid Kyrkebol i Ny socken, där jag 



