Formationer. 



Formation är en sammanfattning af de fysiognomiskt 

 likartade, d. v. s. de till sina lifsformer väsentligen öfver- 

 ensstämmande associationerna (Samuelsson 1916, II p. 358 i 

 hufvudsak). 



Denna definition torde i sak kunna anses fullt öfverensstämma 

 äfven med de af Rubel (1913 p. 867) 1 och Warming och Gr^bner 

 (1915 p. 333) använda. 



Som Samuelsson (1. c.) framhåller, förhåller sig formationen till 

 associationen som släktet till arten. Begreppet är sålunda lika tänj- 

 bart som släktbegreppet, och praktiska synpunkter kunna i hög grad 

 komma till sin rätt vid dess begränsning. En formation kan lika 

 litet som ett släkte förekomma i naturen. Man har associationer 

 tillhörande en viss formation, men ej formationen själf, hvilken är 

 ett fullkomligt abstrakt begrepp. Detta ha många författare ej 

 gjort klart för sig, och följden däraf har blifvit ett mycket ofta före- 

 kommande missbruk af termen formation. Jag bortser här från 

 den i äldre arbeten alltid förekommande användningen af termen 

 i stället för livad vi nu kalla association. Men äfven hos författare 

 med fullt modernt associationsbegrepp kan man finna termen for- 

 mation använd på de mest underliga sätt. Warming och Gr/ebner 

 påpeka (1916 p. 334), att en del engelska botanister med ordet 

 formation beteckna det, som af de flesta växtgeografer numera kallas 

 succession. Och hos andra engelska »ekologer» (t. ex. Mc Lean 

 1915), finner man ordet formation använt helt och hållet i bety- 

 delse af hvad vi kalla ståndort. Saken förbättras icke just däraf, 

 alt nyssnämnde författare som association betecknar rätt och slätt 

 ståndortens finare modifikationer, t. ex. »care sand», »grey dune», 

 »high shingle» o. s. v. Andra författare, t. ex. Ostenfeld (1908), 

 beteckna som formation ungefär hvad jag i det följande kallar 

 formationskomplex. 



Vid formationernas benämning använda de flesta författare namn, 

 lånade ur folkspråken. I de flesta fall torde nog detta vara det 

 mest praktiska, hvarvid dock strängt måste fasthållas vid att dessa 

 namn noggrant måste definieras. 



1 Då Rubel (1913) väl närmast är att betrakta soin en andra upplaga af Broch- 

 mann-Jkkosch och Rubel (1912), anser jag riktigast att, då det ej gäller rena priori- 

 tetsfrågor, citera blott det förstnämnda arbetet. 



