87 



iiariacé-formationen vid Norges nordkust börjar just i gränslinjen 

 drar han samma gränslinje, som här faller på 1,5 — 2 famnars djup, 

 enär trots det felande tidvattnet vegetationens allmänna skaplynne 

 just här tyckes ändra sig. I anslutning till Areschougs och egna 

 undersökningar, att nedanför 20 famnar vegetationen börjar ut- 

 tunnas till några sparsamt uppträdande floridé-arter, gör han denna 

 nivå till öfre gräns för sin elitorala region. 



Som redan förut framhållits, har denna Kjellmans indelning i 

 stor utsträckning och med honom som den angifne föregångsman- 

 nen legat till grund för senare framställningar af nordiska och äfven 

 andra hafs algregioner, om ock större eller mindre ändringar äro 

 gjorda af åtskilliga författare. Så lämna t. ex. många elitoralen 

 alldeles å sido, andra sätta högre eller djupare gränser för litoralen, 

 vissa författare återinföra Lorenz' supra-litoral o. s. v. På dessa 

 frågor skall jag ingå närmare i det följande; detta kapitel är endast 

 en framställning af algregionernas äldre historik, som för mig stäl- 

 ler sig annorlunda än för de auktorer, hvilka förut behandlat den- 

 samma. I motsats till deras förut, p. 13 — 75, refererade åskådning an- 

 ser jag sålunda Wahlenberg som den, hvilken lämnat det första 

 materialet till en rationell regionindelning, och håller före att Kjell- 

 mans insats bör ses mot bakgrunden af den riktning, i hvilken ej blott 

 J. G. Agardh och Örsted utan äfven D'Orbigny, Forbes, Sars, 

 Lorenz o. a. framstå som hufvudledarne. Lorenz' klassiska verk 

 om Quaterno-golfens algvegetation från 1863 måste endast ur region- 

 behandlingens synpunkt aktas som den mest uttömmande och grund- 

 liga undersökning, som hittills litteraturen har att bjuda oss på 

 detta område. 



Om principerna för en allmängiltig och rationell regionindel- 

 ning. — Utkast till en regionindelning. — Terminologiska 



tvistefrågor. 



Som Ragnar Hult år 1881 med logisk skärpa utredde, hade till 

 denna tidpunkt inom växtfysiognomiken induktiva och deduktiva 

 riktningar arbetat jämsides med hvarandra, men de deduktiva spe- 

 kulationerna allt för tidigt trängt in på områden, som väntade på 



