97 



som svårligen kunna räknas till en verklig marin vegetation. Prof. 

 Warming framställde i sin opposition mot Börgesens afhandling ett 

 förslag, som jag på det lifligaste vill förorda, nämligen att urskilja 

 en särskild supralitoral region, i h vilken man kunde anbringa 

 dessa af hafsalger tillsammans med lafvar, mossor och sötvattens- 

 alger bildade samhällen, som mer eller mindre framträdande finnas 

 på alla klippkuster. Man får då låta denna gå ned så långt som 

 arter uppträda, hvilka icke fordra ett regelbundet nedsänkande i 

 salt vatten, d. v. s. dess nedre gräns torde komma att sammanfalla 

 med flodgränsen vid dödtid». Och i kapitlet om »Regioner, asso- 

 ciationer och facies i den färöiska hafsalgvegetationen» p. 198 anför 

 han: 



»I. Supralitoral region en. 



Blandade associationer (hafs- Brackvattensassociationer (En- 



alger tillsammans med lafvar, teromorpha-, Prasiola-,Cladopho- 

 mossor etc). ra-, Rhizoclonium-facies). » 



Algologerna i gemen vilja emellertid ej gärna acceptera supra- 

 li toralen. 



Börgesen ställer sig i ett i The Al ga? -Vegetation of the Fsereöse 

 Goasts infördt svar på Simmons anmärkningar ganska afvisande mot 

 att ur den litorala regionen urskilja densamma. Den antagna grän- 

 sen, högvattenslinjen, skär sig midt genom samma samhällen, t. ex. 

 Pe/yetfa- associationen, hvilket icke blir fallet med den andra gräns- 

 linjen, den mellan litoralen och sublitoralen i ebbmärket. Då nu 

 faktiskt äfven andra algsamhällen till ganska stor utsträckning före- 

 komma i den s. k. supralitorala regionen, anser han sig, hvad 

 litoralen beträffar, stå på samma ståndpunkt som Rosenvinge: »at 

 den öfre Grsense for denne Region bör saettes der, hvor Algevegeta- 

 tionen begynder» och uttalar p. 709: 



»I therefore fully agree with Rosenvinge in thinking that the upper 

 limit of the littoral region should be stated at the level where the 

 algal vegetation begins; but when Rosenvinge declares this limit lo 

 be identical with neap-tide mark at high water in Greenland, it is 

 evident from what has already been said, that this greatly difTers 

 from the observations made on the Faröes, at any rate on their 

 exposed coasts». 



Kylin stöder sig också, egendomligt nog, ej på Börgesen utan på 

 Rosenvinge då han p. 211 gör ett liknande resonemang: 



»Was die schwedische Westkiiste betrifft, so will ich in Uber- 



Srcnsk BotanUk Tidskrift 19 17 . 7 



