99 



det ej förnekas att i själfva verket de supralitorala och litorala alg- 

 samhällena på ömse sidor om densamma äro alldeles olikartade, 

 h vilket framgår bland annat just af Börgesens egna omfattande 

 formationsskildringar från Färöarne. Det är dock en väsentlig biolo- 

 gisk skillnad mellan de äkta litorala algsamhällena och de supra- 

 litorala : en Prasiola-, en /^/-p/n/ra-association, men ej ett fucacé- 

 samhälle, kan uthärda dagar, kanske veckor af bristande submer 

 sion och älven fullständig saltutlakning genom nederbörden. 



Hufvudintresset h vilar dock ej på supralitoralens alger. Det ligger 

 på dess af kärl växter, la f var och mossor bildade samhällen, 

 h vilka ej blott öfverträffa algernas i betydelse, utan äfven åstad- 

 komma den verkliga fysiognomiska kontrasten mellan denna region 

 och litoralen, algernas eget rike par préférence. Det kan tvistas 

 om, huruvida supralitoralen hör till hafvet eller landet; i och för 

 sig själf är den en utpräglad region med stora serier af säregna 

 växtsamhällen. Det är stranden i populär bemärkelse, gränsom- 

 rådet mellan land och haf, för hvilket jag (1912 och 1915 p. 445) 

 öfverflyttat Lorenz' term. 



1 detta samband bör Oltmanns' uppfattning anföras. Han sätter 

 (Hand 2, p. 168) ofvan litoralregionen en »S pr itzzone» utmärkt 

 af vissa alger: »diese können schon einmal in relativ stillen Lagen 

 unmittelbar unter dem Flutmarke vorkommen, meistens aber suchen 

 sie sich Plätze, an welchen starke Brandung die Spritzwellen hoch 

 empor treibt; hier fuhlen sie sich offenbar äusserst wohl und sie 

 besiedeln das feste Substrat gerade so weit, als die Spritzer reichen. 

 Manche von den erwähnten Formen er trägen nur die skizzierte 

 Lebensweise, fur andere aber scheint das häufige Auftauchen direkt 

 Bedörfnis zu sein.» Denna Spritzzone är tydligen identisk med 

 hela min supralitoral, ty Oltmanns upptar jämsides med dessa alger 

 efter muntliga meddelanden af Erwin Baur supralitoralens karaktärs- 

 lafvar från Xanthoria parietina i öfre stormbältet till Lichina och 

 Verrucaruv i nedersta svallbältet. 



Med hänsyn tagen till samhällenas fördelning inom supralitoralen 

 visar det sig snart, att man får två bestämda subregioner skilda af 

 en ganska distinkt gräns, betingad äfven den af submersionens 

 styrka : 



2 a. Den öfre supralitoralen. — Denna kallas af mig 1912 

 och 1915 stormbältet, öfversatt af Häyrén till die Spritzgiirtel, af 

 Frödin 1912 till öfverstänkningszonen. Brenner inför i stället den 



