100 



suprasalina regionen. Med hänsyn till den litofyliska vegetationen 

 namnes den af Gallöe och Warming Placodium-båltet. 



2 b. Den undre suprali toral e n. — Denna kallas af mig 1912 

 och 1915 svallbältet, öfversatt af Häyrén till die Wellengiirtel, af 

 Brenner den salina regionen samt af Gallöe och Warming med 

 hänsyn till den litofytiska vegetationen Memra-bältet. 



Fig. 4. Den öfre su pr al i toralen. — Skåne, Kämpinge mellan Falsterbo och 

 Trälleborg, sandstrand. Nedanför en sammanhängande epilitoral dyn med Psamma 

 armaria och Ps. baltica en långsluttande strand med Honkenya, Salsola, Catile, 

 Elymus arenarius etc. V. Norlind foto. juli 1911. 



Den öfre regionen nås vid normalvatten af stormvågornas skum, 

 ofta äfven af deras kammar. Kortare tider kan den dränkas under 

 ett högvatten. Själfva submersionen har mindre inflytande på re- 

 gionens utbildning än den omständigheten, att dessa tillfälliga vatten- 

 flöden i lämpliga lägen och vid lämpliga strandtyper ackumulera 

 dels sand, grus och klapper, dels drift. De ackumulations-strandvallar, 

 hvilka icke vräkas för långt in i land, som fallet kan bli vid de 

 verkliga spring- eller stormfloderna, böra räknas till öfre supralito- 

 ralen eller gränsområdet mellan denna och supramarinen event. 



