105 



Medelhafvets litoral, som med sina svaga ebb- och flodfenomen 

 bildar öfvergången mellan de två extrema typerna, uppdelas af 

 Lorenz i tvenne afdelningar: die auftauchende Litoralregion: »Zwi- 

 schen Fluth- und Ebbenspiegel; also durchschnittlich zwei Fuss» och 

 die untergetauchte Litoralregion: »Von der durchschnittlichen Ebbe- 

 grenze ( — 1') bis an 2 Faden.» 



Hvad Skagerack — Kattegatt beträffar, låter Kjellman (1878; lito- 

 ralen i mellersta Bohuslän gå ner till l 1 /* — 2 famnar. Han utgår 

 då som bekant från begynnelsen af den egentliga Laminariacé- 

 formationen, det samhälle han vid ett haf med ebb och flod, det 

 nordnorska, funnit markera den härvarande själf klara gränsen mel- 

 lan litoral och sublitoral. Kylin (1907) ansluter sig för hela den 

 svenska västkusten härtill. Gran (1893 och 1897) tar för Tönsberg- 

 f jorden och Kristianaf jorden litoral-begreppet vida snäfvare. Han 

 utgår (1897 p. 6 — 7) från att analogien mellan världshafvens och 

 hans undersökningsområdens litoralregion bör ligga i den periodiska 

 torrläggningen. Genom vind och ström åstadkommas i den senare 

 oregelbundna variationer, på sitt sätt motsvarande tidvattnen, som 

 omfatta en amplitud på c. Va meter; och denna vertikala mäktighet 

 ger han också sin litoral. 



Litoralregionen i Östersjöns utsötade vatten med öfver större delen 

 af området knappast märkbara flodfenomen är ett begrepp, som visat 

 sig mycket svårt att bestämma. Reinke, som först upptog diskussio- 

 nen härom, sätter för västra Östersjön dess nedre gräns vid 4 meter. 

 Denna gräns betingas af omkastningen i tiorans sammansättning. 

 *Im grossen und Ganzen biidet — die 4 Meter-Linie eine Grenze 

 fur das Vorkommen mancher Arten, die freilich von diesen an 

 einzelnen Localitäten uberschritten, an anderen nicht ganz erreicht 

 wird» (Reinke 1898 p. 13). Regionen delas i två underregioner, 

 »so dass wir eine erste und eine zweite Litoralregion unterscheiden, 

 wovon jene bei niedrigem Wasserstande trocken liegt, diese stets 

 mit Wasser bedeckt wird» (1. c. p. 13). 



Simmons lägger vid skånska kusten sin nedre litoral något djupare. 

 Han karaktäriserar den (1898 p. 191) sålunda: »Såsom öfverallt där 

 ej tidvatten förekommer blir litoralregionens nedre gräns äfven här 

 något godtycklig; dock synes mig lämpligt att i anslutning till 

 Kjellman förlägga den vid 5 m., ungefär där Fucus-artenm ha sin 

 djupgräns.» 



I norra Smålands skärgård och vid Gotlands kuster får Svedelius, 

 på samma grunder som Semmons, regionens undre gräns till ungefär 



