111 



Kylin sätter också lokalt Lamznarza-formationens öfre gräns be- 

 tydligt högre än Kjellman: »dagegen aber sind die Lam inari a- Arten 

 bei den Väderöarne, wo das Wasser an der schwedischen Westkiiste 

 seinen grössten Salzgehalt hat, schon in 1 — 2 ni Tiefe formations- 

 bildend und wetteifern an etwas oifenen Stellen mit Fucus serratus 

 um die Herrschaft. Es diirfte dies mit einer allgemeinen Tendenz 

 bei einer ganzen Reihe von Arten in Znsammenhang stehen, bei 

 vermehrtem Salzgehalt sich höher hinauf nach dem Strande zu zu 

 verschieben» (1907 p. 213). — Äfven Gran får för Kristianiafjorden 

 sin Lam/narza-formation att börja på 1 meters djup (1897 p. 13 

 och 33). 



Laminaria samhällenas öfre gräns betingas af två faktorer: de 

 fordra en viss salthalt i vattnet, de tåla ej periodisk blottläggning 

 Där ej ett utsötadt ytvatten tvingar dem ned till ett saltare vatten- 

 lager, förmå de gå till den nivå, där den periodiska torrläggningen 

 begynner, vare sig nu denna vid världshafven betingas af ebben 

 •eller vid inhafven af mera tillfälliga faktorer. Att Laminarierna 

 vid sina yttersta utposter i Östersjön och Öresund kunna uppträda 

 först i det saltare vattnet på större djup — i Öresund t. ex. enligt 

 Lönnberg på 5 meter — får ej användas som utgångspunkt för att 

 i saltare inhaf nedprässa litoralen. 



Om litoralen med denna snäfva begränsning skall uti ett allmänt 

 system som detta behöfva vidare uppdelas, lämnar jag därhän. Att 

 vid speciella undersökningar uppdelningar äro synnerligen lämpliga 

 står själfklart; jag påminner om nereid- seriens allmänt kända för- 

 delning på Pelvetia-, Spiralis-, Vesiculosus-Ascaphyllum- och Serratus- 

 bältena (Fig. 8 och 9). 



4. Sub litoralen. 



Enligt föregående framställning få vi sålunda sublitoralens öfre 

 gräns vid den nivå, med hvilken bottnen är permanent vattentäckt, 

 där sålunda vid världshafven ej ebben vid dödtid samt vid inhafven 

 ej utvattnet och den normala vågsugningen kunna verka barläggande 

 (Fig. 10). Den undre gränsen har jag förut betecknat som fotisk, fysio- 

 gnomiskt märkbar därigenom att algvegetationen börjar upplösas 

 i sparsamma kolonister. 



Behöfver och kan sublitoralen uppdelas i underregioner? 



Om man närmare granskar de uppgifter om den nordeuropeiska 

 sublitoralens växtvärld, som Unnas i litteraturen, märker man, att 

 dessa, livad artlistorna angår, äro fylliga nog, men alt de i fråga 



