atdelning, Keinkes Zone», som vid h varje lågt vattenstånd ligger 

 torr, och dess undre, sammanslagen med andra bältet. Men sedan 

 glida olikheterna i jämna kurvor från bälte till bälte, i motsats till 

 denna tydliga diskordans, som just- visar att här går en tydlig 

 regiongräns fram. 



Helt visst skall det i en framtid visa sig nyttigt, kanske nödvän- 

 digt, att uppdela sublitoralen i linderregioner, men så vidt jag kan 

 linna saknas ännu härför de bestämda empiriska utgångspunkterna. 



5. El it o ra len. 



Den jämna glidning i det snblitorala algbeståndets samman- 

 sättning, som nyss antyddes, har till sin egentliga innebörd först 

 kännetecknats af Örsted i hans i denna uppsats så ofta citerade 

 klassiska verk De regionibus marinis. Den ligger i flor idéernas 

 mot djupet tilltagande betydelse. Det är alldeles påfallande hur 

 alla exakta iakttagelser från de olika nordeuropeiska hafven sam- 

 stämma i detta hänseende. Och det är frågan, om man ej borde 

 återupplifva Öksteds Regio Algarum purpurearum sen Rhodo- 

 spermearum och identifiera denna med Kjellmans elitoral, där 

 växtsamhällena upplöst sig i spridda exemplar, påbyggd med undre 

 delen af sublitoralen, där de uppträda i sammanhängande bestånd. 

 Det är dock en bestämd fysiognomisk skillnad mellan å ena sidan 

 de öfre och mellersta sublitoralbältena med deras splittrade lloridé- 

 samhällen inströdda bland brunalgs- och grönalgs-bestånden och å 

 den andra djupvattnet, där, om ock vissa LammaWa-associationer, 

 framför allt de som bildas af L. hyperborea, spela en viktig roll, 

 de stora Delesseria- och Lithothamnium- formationerna ha en relativ 

 dominans. Lithothamnium glaciale Kjellm. bildar väl de till arealen 

 största sammanhängande rena bestånd, som man känner från de 

 nordeuropeiska hafven. Kjellman säger (1883 p. 127) om dess upp- 

 trädande i Norra Ishafvet: Växten är en djuphafsform. Oftast och 

 i största mängden träffas den på 10 — 20 famnars djup. - - Vid 

 Spetsbergen och Novaja Semljas kuster betäcker den öfver mils- 

 vida sträckor bottnen i djupa lager och betingar, där den uppträ- 

 der, helt och hållet vegetationens allmänna utseende och bör blifva 

 af väsentlig betydelse vid bildningen af framtida lager af jordskor- 

 pan i dessa trakter.» 



Det nyttjar emellertid föga att utveckla denna tanke, innan vi 

 få en utredning af de nordeuropeiska hafvens fysiologiskt-fotiska 



