Termen region användes — ofta hos saram a författare — om- 

 växlande med och i samma bemärkelse som termerna zon, Stufe, 

 Belt och etage. Det förefaller mig dock, som om, åtminstone före 

 Flahaults och Schröters Phytogeographische Nomenklatur 1910, 

 region vore vanligast i litteraturen. Säkert är, att de flesta af de 

 författare, t. ex. J. G. Agardh, Örsted, Lorenz, Kjellman o. a., 

 hvilka kraftigast och klarast fört kännedomen om hafsväxternas 

 vertikala fördelning framåt, följt Wahlenberg, som i Flora Lappo- 

 niea brukade termen region för vertikala uppdelningar: regio alpina, 

 regio subalpina o. s. v. 



Man kan undvika förbistringen mellan region och zon, hvilka 

 dessutom onekligen omfatta oändligt större arealer inom växtgeo- 

 grafien för öfrigt än de marina afdelningarne — de två nedersta 

 kanske undantagna — genom att använda adjektiven epilitoral etc. 

 som substantiv. Detta torde passa både för de germanska och 

 romanska språken. Man får sålunda epilitoralen (das Epilitoral, 

 the epilitoral, T epilitoral etc), sup ralitor alen (das Supralitoral, 

 the supralitoral, le supralitoral etc), li tor alen (das Litoral, the 

 litoral, le litoral etc), sublitoralen (das Sublitoral, the sublitoral, 

 le sublitoral etc) samt elitoralen. (das Elitora], the elitora], 

 1'élitoral etc). Så kan man uppdela dessa i mån af behof i 

 öfre, mellersta och lägre t. ex. öfre suprali torale n (das obere 

 Supralitoral, the upper supralitoral, le supralitoral supérieur etc). 

 — Orden Stufe, Belt och etage, på svenska lämpligast bälte, 

 inskränkas till att karaktärisera själfva vegetationen. Man får 

 Mau/a-bältet, die Pelvetia- Stufe, the Gerardi-Belt, 1'étage de Fucus 

 serratus o. s. v. — Som allmänt namn skulle man kunna taga 

 afdelning (Division, Abteilung), om man icke till ett sådant 

 vill vid behof utvidga begreppet region, som har den fördelen att 

 vara ett internationellt ord. 



Ordet litoral intager som synes den centrala platsen i alla för 

 fattares regionbenämningar. 



Motsvarar då litoral hvad man i det allmänna växttopografiska 

 språkbruket afser med detta ord resp. dess stam: litus, strand? 

 Vi ha härvid att se, hvilken betydelse växttopograferna ge åt ter- 

 merna litoralis, maritimus och litus, resp. mar inus och mar e. 



Linné, som grundlagt hithörande terminologi T ), urskiljer i Philo- 

 sophia Botanica, afdelningen Solum p. 265: »Ma/v aqua salsa re- 



' Jmfr Sernandkk. Hampus von Po.st p. 156. 



