139 



Några kritiska Juncus- och Luzula-former. 



Under det senaste naturforskaremötets exkursion till Norges Ilex-reglom 

 (1916) anträffade undertecknad pä den lilla ön Anuglen vid Hardangerfjor- 

 dens mynning en Juncus-form af ett mycket främmande utseende. Närmast 

 syntes den vara att hänföra till J. supiims, men afvek från denna redan 

 genom växplatsen, en fuktig gräsäng med sluten vegetation, och framför 

 allt genom sitt egendomliga, om J. alpinus erinrande utseende : uppräta, 

 intill 20 cm. höga, tämligen styfva strån, och svartbruna blomhufvud. Vid 

 hemkomsten granskade jag formen mera ingående och fann då, att den 

 fanns upptagen i Buchenaus //Z72corcé-monografi (Das Pflanzenreich, IV: 

 36, 1906) som J. supinus v. Kochii, hvilken utom genom de redan nämnda 

 karaktärerna skiljer sig från hufvudformen (med dess många ståndortsfor- 

 mer) genom 6 ståndare (3 hos hf.) med knappar, som ej äro mer än 

 hälften så långa som strängarna (knappar och strängar ungefär lika långa 

 hos hf.). Denna varietet anges af Böchenau ha sin hufvudutbredning 

 inom den atlantiska florans område. Den har tidvis äfven varit betraktad 

 som art. Själf är jag böjd att anse ett sådant förfarande för fullt be- 

 rättigadt. Dock har jag hittills sett för litet material för att våga ett 

 säkert omdöme. Därför skall jag denna gång afstå äfven från en diskus- 

 sion om dess rätta benämnande. Redan nu vill jag emellertid nämna, 

 att jag i Upsala-museet funnit fullt säkra exemplar af densamma äfven 

 från andra skandinaviska lokaler. Inom Sverige är den anträffad åtmin- 

 stone vid Femsjö i Småland. De här af E. Fries anträffade exemplaren 

 gjorde på sin tid botanisterna en hel del bekymmer. Af C. J. Hartman 

 upptogos de i 4:de uppl. af hans »Flora» under namn af J. nigritellus 

 (i Kochs mening). I de senare upplagorna af Horan (t. o. m. den ll:te) 

 återfinnes den under samma namn, men har nu degraderats först till 

 underart och sedan till varietet. Ur de nutida svenska botanisternas 

 medvetande torde den vara alldeles försvunnen. Därför har jag velat 

 fästa deras uppmärksamhet på densamma och vill härmed uppmana dem 

 att under den kommande sommaren ha ögonen på alla misstänkta 

 supinus-former, som jag hoppas man sedan har godheten låta mig granska. 



* 



Under resor i skilda delar af Skandinavien under den senaste somma- 

 ren (1916) kom jag att intressera mig för Luzula campestris-gvuppen. Som 

 bekant ha vi inom Sverige under senare år plägat räkna med tre hithö- 

 rande arter, nämligen L. campcstris (L.) DC, mnlti flora (Ehrh.) Lej. och 

 pallcscens (Wg.) Bess. Till en särskild underart under L. multiflora har 

 man dessutom plägat hänföra vissa mörka fjällformer, under namn af" 

 *sudetica eller *nigricans. Jag måste erkänna, att jag ej trott mycket på 

 dess systematiska värde, förrän jag i somras anträffade en låglandsform 

 af densamma växande på samma fuktiga äng som typisk L. multiflora. 

 De mörka, relativt små blomhufvudena framkallade ett mycket afvikande 

 utseende, och vid närmare granskning upptäckte jag en mycket bestämd 



