140 



olikhet äfvcn i blommans byggnad, framför allt i fråga om kapselns form. 

 Den var nämligen i spetsen på ett egendomligt sätt tillspetsad, medan 

 den hos L. multi flora är trubbad. Om formens artvärde blef jag nu 

 genast fullt öfvertygad, och blef naturligen ytterligare styrkt i denna 

 min uppfattning, när jag några få dagar senare anträffade én tydlig 

 mellanform till L. multiflora, som genom fullständigt felslagen fruktsätt- 

 ning visade sig vara en otvifvelaktig bastard. Någon sådan är förut näppe- 

 ligen anträffad i Sverige, men väl på några ställen i Finland (först af 

 H. Lindberg). 



Efter afslutandet af sommarens resor började jag se något på Upsala- 

 museets Z^rw/a-material och stötte då i det skandinaviska hefbariet på 

 några exemplar, som visat sig tillhöra en femte, väl skild art inom 

 samma grupp, nämligen L. congesla (Thuill.) Lej., som hittills synes vara 

 så godt som alldeles förbisedd inom Skandinavien eller i hvarje fall i allra 

 högsta grad blivit förväxlad med former med hopträngd blomställning af 

 de öfriga arterna. Den verkliga L. congcsta är en storväxt, ehuru gan- 

 ska gracil art med hufvudlik blomställning och ovanligt stora blommor. 

 I Sverige är den veterligen blott samlad en enda gång, i Skåne af E. 

 Fries. Dessutom har jag sett exemplar från Danmark, västra Norge, 

 nordvästra Tyskland, Storbrittanien och Färöarna. Dess utbredning är 

 tydligen att beteckna som atlantisk. 



Då jag har för afsikt att mera monografiskt behandla L. campestris- 

 gruppen vill jag härmed bedja de skandinaviska botanisterna att vara 

 mig behjälpliga vid insamlandet af ett så stort material som möjligt af 

 hithörande former, särskildt för att man må erhålla en något sä när sä- 

 ker uppfattning om de olika arternas utbredning. Af särskild vikt äro 

 härvid totalutbredningen af L. congesla, nordgränsen för L. campestris (ej 

 för mig känd norr om Upsalatrakten) och sydgränsen för L. mdetica 

 (känd sydligast i södra Västmanland och norra Dalsland). Men äfven de 

 öfriga båda arterna synas ha utbredningsgränser inom Skandinavien. L. 

 pallcscens är söderut känd till Småland. L. miilliflora synes knappast 

 öfvérstiga barrskogsgränsen. Men detta allt behöfver utredas. 



För att ge en ledning vid kommande studier har jag sammanställt ett 

 preliminärt examinationsschema af följande utseende. 

 I. Rhizom med korta utlöpare. L. campestris. 



II. Rhizom utan utlöpare. Starkt tufvade arter. 



1. Blomhufvud i regel in. 1. m. långt skaftade. Kalkblad lancett- 

 lika — bredt lancettlika. 



a. Kalkblad bredt lancettlika, tydligt olikstora (de inre kortare). 



a. Hufvud tämligen få, svartbruna. Kapsel tillspetsad. L. sudetica. 

 fi. Hufvud talrika, ljusbruna — bruna. Kapsel trubbig. L. pallescens. 



b. Kalkblad lancettlika, tämligen likstora. L multiflora. 



2. Blomhufvud hopträngda till ett tätt hufvud. Kalkblad smalt 

 och utdraget lancettlika. L. congesla. 



Xlpsala i april 1917. 



Gunnar Samuelsson. 



