272 



hade öfvergått på Tropceolum, hvilket emellertid ansågs vara det sanno- 

 likaste, valdes ofvanstående namn, ehuru med en viss tvekan. Det fram- 

 går nämligen ej af diagnosen i Saccardos Sylloge VII p. 862, om Desma- 

 ziékes svamp är identisk eller ej med den af mig funna, årstiden var 

 dessutom för långt framskriden för utförande af kulturförsök. Tyvärr 

 komrao sådana på grund af mellankommande omständigheter ej heller det 

 följande året att bli utförda. 



Det förtjänar särskildt nämnas, att tillsamman med Coleosporium på Tropceo- 

 lum växte, i flera fall t. o. m. på ett och samma blad, äfven en Cronartium, 

 som tydligt öfverensstämde med C asäepiadeum (se nedan). Coleosporium 

 »Tropceoli» anträffade jag under tvänne på hvarandra följande år — 1909 

 och 1910 — hufvudsakligen på Tropceolum minus, men äfven, ehuru betyd- 

 ligt sparsammare, på T. peregrinum ; trots flitigt sökande har det ej lyckats 

 mig att finna den på T. majus. 



För ej så länge sedan har Klebahn i Zeitschrift fiir Pflanzenkrank- 

 heiten (1914) genom talrika kulturförsök lyckats påvisa att Coleosporium 

 Campanulce (Pers.) Lév., C. Tussilaginis (Pers.) Lév. och C. Seneäonis 

 (Pers.) Lév. kunna inficiera Tropceolum minus men däremot ej T. majus. 

 Att någon af ofvannämnda Coleosporium-nrteT i Bergianska trädgården öfver- 

 gått på Tropceolum är mycket sannolikt, då alla tre i myckenhet förekom- 

 ma inom trädgårdens område och i närmaste närhet till krassekulturerna; 

 C. Campanulce angriper där en mångfald Cam panula- urter (se Palm, Nya 

 bidrag till Stockholmstraktens svampflora, Sv. Bot. Tidskr. 1910 p. [4].) 

 och C Senecionis har jag funnit, utom på trenne inhemska Sen eci o- tormer, 

 äfven pä S. Ledebouri (se ofvan) och S. suaveolens (Palm, Nya bidrag etc. 

 1910). Ännu återstår emellertid tyvärr att taga reda på, för hvilken eller 

 hvilka af dessa arter Tropceolum tjänstgör som värdväxt. 



Cronartium asclepiadeum (Willd.) Fr. — Tropceolum minus. Uppl., Bergi- 

 a n ska Trädgården . 



Denna art är sedan gammalt bekant för sin plurivoritet. Till den 

 redan långa listan å värdväxter för densamma kominer nu sålunda 

 äfven ofvannämnda Tropceolum art. På T. majus och T. peregrinum 

 har jag ej kunnat finna densamma. Kulturförsök, nyligen utförda af 

 Klebahn (Zeitschr. f. Pflanzenkrankh. 1913 p. 12 o. 13) bekräfta att 

 Cronartium-iormen i fråga med lätthet låter sig öfverföra på Tropceolum. 



Gymnoconia interstitialis (Schlecht.) Lagerh. I, III. ■ — Rubus arciicus. Hel- 

 singl., Kilafors. — B. saxatilis. Helsingl., Söderhamn. 



Gymnosporavgium juniperinum (L.) Fr. III. — Sorbus Aucuparia Helsingl., 

 Kilafors. 



G. tremelloides (A. Br.) Hartig III. — Pyrus Malus. Helsingl., Söderhamn. 

 Melampsora alpina Juel. — I. Saxifraga oppositifolia. Torne lappmark, 



Abisko. — II, III. Salix herbacea. Torne lappmark, Vassijaure. 

 M. Hypericorum (D. C.) Schröt. — II, III. Bypericum quadrangulum. 



Södermani., Dalarö. 

 M.liniperda (Körn.) Palm. — II, III. — Linum usitatissimum. Helsingl., 



Kilafors. 



M. lapponum Lindfors. — I. Viola epipsila. Torne lappmark, Vassijaure. 



