285 



Carex ligerica uppmärksammades mycket tidigt i Frankrike på Loires' 

 stränder, där den förekommer ganska rikligt. Den beskrefs härifrån af 

 J. G-ay 1838. Den af Reichenbach 1845 i Tyskland urskilda Carex 

 pseudoarenaria är i hufvudsak Gays ligerica. Den har i allmänhet i 

 dessa länders floristiska litteratur uppfattats som art och göres så äfven 

 af t. ex. Kukenthal i Englers Pflanzenreich, Ascherson & GIraebner 

 m. 11. Carex ligerica står nära C. ar enar ia. Den skiljer sig från denna för- 

 nämligast genom följande karaktärer: Till hela sin habit us finare; 

 rhizomet, bladen och strået sålunda smalare. Det sistnämnda 

 når alltid tydligt öfver bladen vid dess bas. Axsamlingen består af ett 

 mindre antal, 4 — 6, tätare hopträngda småax. Det nedersta axstödbladet 

 alltid tydligt kortare än axsamlingen. Axfjällen klart kastanjebruna. 

 I de tvåkönade småaxen sitta aldrig ef -blommor i toppen. Vanligen äro 

 de nedre småaxen till största delen 9 -liga; de öfre kunna ibland bli rent 

 cf-liga. Utriklernas vingkanter löpa nästan ända ned till deras bas. Detta är 

 emellertid ej fullt konstant. Artens utbredning är följande: norra och 

 västra Frankrike, Nordtyska låglandet (till Elbe i väster), Polen?, samt 

 södra och mellersta Ryssland ned till Svarta och Kaspiska hafven. 



I svensk floristisk litteratur nämnes den första gången i 5. upplagan 

 af Hartmans flora. Emellertid har den tydligen blifvit hos oss missupp- 

 fattad och sammanblandats med en annan till #re«an'a-gruppen hörande 

 Carex-art, nämligen Carex pra ecox Schreb. 1771 [= C. Schreberi Schrank 1789]. 

 Carex praecox företer habituellt en viss likhet med C. ligerica, framför 

 allt genom färgen på axfjällen. Den är emellertid till alla delar ännu 

 mycket spädare och finare och skiljer sig dessutom synnerligen väl från 

 både C. ligerica och arevaria genom utriklernas vingkanter, som äro 

 ganska obetydliga och endast omfatta den öfre tredjedelen af utrikeln, 

 samt genom deras mycket svagt framträdande nervighet. Utbredningen är enligt 

 Kukenthal: Mellan-Europa, norra Spanien, Nord-Ifalien, Balkanhalfön, 

 mellersta och södra Ryssland samt hela norra Asien. Genom att hufvud- 

 vikten vid beskrifningar öfver denna art lagts på könsfördelningen i axet, 

 hvilken är densamma som hos ligerica, synes förväxlingen mellan dessa 

 arter kommit till. 



Carex praecox uppgafs för Sverige redan af Aspegren i Blekinges flora, 

 1823, och återfinnes sedan i bl. a. alla upplagorna af Hartmans flora från 

 och med den 3:dje. Förutom Aspegrens lokal i Blekinge uppgifves för 

 den hufvudsakligen lokaler på Öland. Från och med sjette upplagan af 

 Hartmans flora är C. ligerica placerad som underart till Carex praecox. 

 Beskrifningarna såväl i Hartmans flora som i andra floristiska arbeten 

 från denna tid ansåg föredraganden visa, att man hos oss ej hade en rik- 

 tig uppfattning om dessa arters ställning till hvarandra. Ännu tydligare 

 blef detta, då föredraganden genomgick Upsala Botaniska museums samlingar 

 af dessa arter. Under namn af C. Schreberi. låg sålunda ett stort antal 

 hufvudsakligen från Öland härrörande exemplar, af hvilka en del voro ren 

 C. areriaria, men de flesta C. ligerica. Dessa öfverensstämde fullkom- 

 ligt med museets franska exemplar från Loires ständer. Ett par exemplar 

 funnos, som af Aspegren tagits i Blekinge. De voro tyvärr så dåliga, att 

 någon säker identifiering af dem ej kunde göras. Någon C. praecox 



