296 



sättning af en annan kunde iakttagas äfven i andra fall. Så för- 

 svunne» på vissa ytor (obs!) fleråriga mer än manshöga Melilotus- 

 arter (jfr sid. 300.) hastigt från en plats och ersattes af andra växter. 



På ett äldre, ännu endast delvis utfylldt område af den beskaf- 

 fenhet, som bild 3 antyder, uppträdde en ganska egendomlig bland- 

 ning af ballast- och hafsstrandväxter. De senares tämligen rikliga 

 förekomst står i nära samband med det lagunliknande lugnvattnet, 

 som bildas vid högt vattenstånd, därigenom att sundets vatten silar 

 in genom stenmuren. I bildens förgrund framträda närmast Rumex 

 crispus, i ett långt bälte på stenmurens insida sträcker sig vidare 

 blommande Aster tripolium bort mot ruggar af Phragmites communis 

 och Scirpus taberncemontani. I öfrigt märkas mellan stenarna och 

 på den lugnvattnet inåt anslutande marken: Centaurion erythrcea, 

 Spergula salina, Tetragonolobus siliquosus, Glaux maritima, Triglochin 

 maritimum, Lotus corniculata f. crassifolia, Elymus arenarius, Festuca 

 arnndinacea, F. ovina, Glyceria distans, Agrostis stolonifera, Sonchus 

 arvensis, Cirsium arvense, Potentilla anserina, Galium verum, Trifo- 

 lium repens. 



Ballastholmen. 



Platsen utgöres af en innanför yttre hamnarmen belägen, i ham- 

 nen framspringande och med Kvarnholmen förbunden holme, hvil- 

 ken delar hamnen i en yttre och en inre afdelning. Området är 

 en af magasin, brädupplag m m. belamrad lastageplats. Jorden 

 utgöres antagligen äfven här hufvudsakligen af mudder, täckt af 

 sand. Utanför spannmålsmagasinen förekommer hvarjehanda affall 

 i högar, omtyckta tillhåll för vissa växter. Följande anmärknings- 

 värda växter anträffades endast här: Bromus inermis, Dracocephalum 

 thymiflorum, Sisymbrium loesetii, Stachys annua, Lactuca pulchella. 



Fredriksskansområdet. 



Det egentliga Kalmar, beläget på Kvarnholmen, sammanbindes i 

 nordväst med fastlandet genom den s. k. Malmbron. Omedelbart 

 nordost om densamma åt fastlandssidan till utbreder sig det tills 

 vidare obebyggda, men i stadsplanen ingående Fredriksskansområ- 

 det. Äfven detta utgör ett till stor del af mudder utfylldt område. 

 Ehuru skillnaden mellan ballast- och ruderatmark ofta synes svår 

 att upprätthålla, så torde dock ifrågavarande område närmast för- 

 tjäna namnet ruderatmark. Platsen användes nämligen hufvud- 



