338 



troligen någon eller några fyndplatser i Säters dal, där Draba ne- 

 morosa anträffats i örtbacke enligt etikett på af G. Samuelsson 

 taget och i Riksmuseum befintligt exemplar. På liknande sätt 

 växte den vid Tjäuratjåkko. Den förekom där endast i en mindre 

 del af hammaren, på små hyllor eller afsatser i densamma, täckta 

 af ett tunt lager icke särdeles fuktig jord. Den lefde där i en gles 

 vegetation, som hufvudsakligen bestod af Festaca ovina s, Potentilla 

 nmltifida v. lapponica e samt P. argentea e. 



Dessa fyndorter återgifva tydligen artens ursprungliga förekomst- 

 sätt i vårt land; dess uppträdande i den torra gräsbackevegetatio- 

 nen är på de flesta dylika lokaler troligen af mycket tidigt datum. 

 I själfva verket torde gräsbackarne också närmast motsvara den 

 vegetationstyp, i hvilken Draba nemorosa mestadels förekommer i 

 sitt stora östeuropeiska utbredningsområde. Så uppträder den enl. 

 Klinge i Östersjöprovinserna på gräsiga platser och fält (14-, s. 

 403); i guvernementet Moskva anträffas den på backar och kullar 

 (19, s. 201); i Kaukasien lefver den på stepper, kullar och slutt- 

 ningar (15, s. 406); och i Siebenbiirgen förekommer den i en vege- 

 tation, som närmast kan karaktäriseras som ett mellanting mellan 

 bergängar och stepper (17, s. 262). 



Men utom i naturlig vegetation uppträder Draba nemorosa i vårt 

 land äfven på murar, vägkanter, gårdsplaner och dylika ställen, där 

 den tydligen har karaktären af kulturgynnad eller adventivväxt. 

 Denna omständighet skulle ju kunna leda till misstanken, att arten 

 hos oss ursprungligen är införd och från det sistnämnda slaget af 

 lokaler spridt sig in i den naturliga vegetationens associationer (jfr 

 18, s. 227). Emellertid förhåller den sig på samma sätt i sitt stora 

 sydösteuropeiska hemland. I Östersjöprovinserna uppträder den 

 t. o. m. på åkrar (14, s. 403), för guvernementet Moskva uppges 

 den finnas på trädesåkrar (19, s. 201), och för Ryssland i dess hel- 

 het säges den förekomma på affallsplatser (6, s. 477). I Kaukasien 

 träffas den bl. a. på afskrädeshögar, i trädgårdar och vid fäbodar 

 (15, s. 407). 



I själfva verket ligger det ju särskildt nära till hands att just 

 xerotermerna, d. v. s. arter som höra hemma i torra, steppartade 

 vegetationstyper med glest växttäcke, skola taga i besittning öppen, 

 af kulturen barlagd mark. Ty där ett skyddande växttäcke saknas, 

 uppvärmes marken, såsom jag visat (8), mera än i omgifningen, 

 och därmed erhåller det nedersta luftskiktet också benägenhet att 

 på dessa lokaler antaga särskildt hög temperatur. Det är därför 



