339 



också helt naturligt att, såsom också SernAnde** framhåller '{18, s. 

 201 — 203), xerotermerna i vårt land visa benägenhet att kolonisera 

 dylik barlagd terräng, liksom de å andra sidan kunna utvandra 

 från dylik ut i angränsande xerofil naturvegetation. ■'"■> 



Emellertid uppträder arten som nämnts i Ryssland äfven som 

 åkerogräs. F. n. saknar jag dock uppgifter om huruvida den äfven 

 i Sverige förekommer på detta slag af kulturmark, i h vilket fall ju 

 stor sannolikhet skulle föreligga att den åtminstone där skulle vara 

 införd med utländskt utsäde. Att emellertid ett så stort antal fynd- 

 platser just äro koncentrerade till grannskapet af våra viktigaste 

 östliga hamnar (Stockholm, Gäfle, Indals- och Angermanälfvarnes 

 mynningar) ger dock en tydlig anvisning om, att en af kulturen 

 förmedlad spridningsförbindelse på ett eller annat sätt verkligen 

 existerar från det utomskandinaviska till det svenska utbrednings- 

 området. Äfven om Draba nemorosas förekomst i vårt land icke 

 daterade sig från det postglaciala klimatoptimets tid, skulle arten 

 alltså i alla fall med största sannolikhet uppvisat ungefärligen sin 

 nuvarande utbredning i mellersta Sverige, i det att den från de 

 nykoloniserade kulturlokalerna med lätthet skulle kunnat sprida 

 sig till den naturvegetation, där den hör hemma, på det sätt Ser- 

 n änder skildrat beträffande andra arter. Med den snäfvare be- 

 gränsning, som Th. C. E. Fries gifvit begreppet relikt (7, s. 337), 

 skulle alltså Draba nemorosa i mellan-Sverige icke få uppfattas som en 

 sådan, utan dess uppträdande där skulle blott vara af reliktartad natur. 



Från en sådan uppfattning är emellertid steget långt till det an- 

 tagandet att arten öfver hufvud icke funnits här ända sedan klimat- 

 optimets tid. Redan dess uppträdande som relikt vid Tjäuratjåkko, 

 dit den ju icke kunnat spridas med kulturens tillhjälp, talar kraftigt 

 mot en sådan åsikt. Och ehuru den hittills icke anträffats i de 

 sydligare af våra alpina sydberg, torde vi dock ha rätt att vänta 

 dess upptäckande där på ett antal nya sådana reliktlokaler. Ty i 

 sydbergen mera än annorstädes i vårt land existerar en ekologisk 

 motsvarighet till det steppartade klimat, i hvilket arten egentligen 

 hör hemma. Betecknande är i detta hänseende dess förekomstsätt 

 i Karpaterna. Enligt Pax (17, s. 151) förekommer den där som 

 karaktärsväxt på kalkklippor tillsammans med bl. a. 



Anthyllis Asplenium Trichomanes 



Aconitum Lycoetonum Cystopleris fragilis 



Arabis arenosa Saxifraga tridactylites 



» hirsuta Sedum album 

 Asplenium Ruta muraria 



