383 



vandrare. Af kartan att döma skulle den hufvudsakligen ha gått 

 öfver Åland, men Hellboms gamla fynd vid Parkijaur antyder möj- 

 ligen äfven en invandring norr om Bottniska viken. (Jämför för öfrigt 

 utbredningen af Ranunculus lapponicus på Heintzes karta i Bot. 

 Not. 1909, pag. 182.) Då arten tyckes öfvervägande (åtminstone 

 norrut) vara bunden vid granen, skulle jag vilja räkna den till, hvad 

 Heintze i ofvannämnda och elt något äldre arbete (Bot. Not. 09, 

 pag. 41) benämner följ växter till granen. I södra Tyskland före- 

 kommer den dock både på löfträd och sten (»var. arenaria») enl. 

 Körber, Sydow m. fl. Denna varietet, eller troligen rättare sagdt art, 

 skulle enligt Fries finnas vid Ahus i Skåne, men är där förgäfves 

 eftersökt af lektor Malme. I Upsalaherbariet finnes ett exemplar, 

 enl. Du Rietz »troligen arenaria», af Elias Fries 1822 taget vid 

 Hälsingborg. 



Olivier, som på det hela taget tyckes ha en egendomlig uppfatt- 

 ning om Sveriges lafflora, meddelar dock: »Commun en Scanie, 

 sur les sables mouvants du litoral (Th. Fries).» Anmärkningsvärdt 

 är, att denna >war. arenaria» af litteraturen att döma, exempelvis 

 i Frankrike, har en annan utbredning än L. divaricata. 



Då utbredningsområdet för denna sistnämnda vid Sveriges ostkust 

 är beläget inom låga trakter, som länge legat under vatten, torde 

 den vara att betrakta som en mycket sen invandrare. Anmärknings- 

 värdt är, att den ej är anträffad på Åland, oaktadt detta höjde 

 sig öfver hafvet betydligt före Upland. 



Lynge har i bref meddelat mig följande, sedan manuskriptet var 

 färdigt: yLetharia divaricata er hos os en art med östlig kontinental 

 utbredelse. Jeg ssetter dette i förbindelse med et krav om stor som- 

 mervarme. Det er kanske urigtig, da den i Sverige gaar saa långt 

 mot nord.» — Trots det nordliga läget är emellertid sommartem- 

 peraturen ganska hög. Enligt Hamberg 1908 och Ekholm 1905 är 

 julitemperaturen vid Parkijaur c:a 14° och vid Umeå ungefär 15°. 



Lokaluppgifterna äro till största delen hämtade ur litteraturen. 

 Dessutom ha d:r J. Hulting och lektor G. Malme låtit mig genom- 

 gå sina herbarier, hvarför jag står i tacksamhetsskuld till dem. I 

 Riksmuseets herbarium har jag dessutom kunnat kontrollera en stor 

 del af litleraturuppgifterna. Vidare har fil. kand. G. E. Du Rietz med- 

 delat mig uppgifterna ur Upsalaherbariet, Kristianiaherbariet har 

 konservator B. Lynge haft godheten att granska åt mig samt visat 

 mig sin välvilja genom att meddela en del erforderliga uppgifter om 

 artens norska förhållanden. 



