389 



ned mot jorden, utan voro i spetsen krökta uppåt i horisontellt läge, 

 åtminstone ännu så sent som den 23 juli. Blombildningen var, som 

 nämndt, fullständigt undertryckt, de underjordiska, hvitfärgade ut- 

 löparna voro däremot kraftigt utvecklade och i spetsen redan för- 

 sedda med de typiska små lökarna. 



I svensk litteratur har något liknande, så vidt jag kunnat finna, 

 ej blifvit beskrifvet. Det erinrar ju i viss mån om det likaså egen- 

 domliga fallet hos Anemone nemorosa, hvilket blifvit beskrifvet af 

 J. A. Z. Brundin i Bot. Not. 1903, och hos hvilken en kort rhizom- 

 axel utvuxit från vecket af ett högblad. I båda fallen hafva under- 

 jordiska vegetativa bildningar ryckt upp till den ofvanjordiska flo- 

 rala delen, men hos A/?e/77o/7e-individet kunde rhizomet icke om- 

 stämmas till någon slags ofvanjordisk skottform. I samband här 

 med står också att Trientalis' underjordiska utlöpare lätt kunna för- 

 mås att under ljusets inflytande grönska eller åtminstone rödfärgas. 

 Af intresse skulle naturligtvis hafva varit att undersöka, huru ut- 

 löparna förhållit sig, om de blifvit nedsänkta i jorden. Tyvärr med- 

 gaf icke tiden detta, då jag endast tillfälligtvis uppehöll mig i 

 trakten. 



I andra lands litteratur finnas endast två liknande fall beskrifna, 

 det ena af P. Graebner i Verh. Brandenb. Bot. Verein 1892, det 

 andra af Robina Shilsbee Smith i Rhodora 1901. Graebner fann 

 sommaren 1893 på Harz på två skilda lokaler, efter vägen till An- 

 dreasberg samt nedanför Broeken intill Goethevägen, ett flertal in- 

 divid med ofvanjordiska utlöpare från bladrosetten. Somliga utgingo 

 fullständigt terminalt, andra voro axillära. De förra voro längre 

 och försedda med flera ganska stora blad, utom i spetsen, där en- 

 dast fjäll bildades, de axillära voro kortare och buro endast fjällika 

 blad. Af de långa utlöparna nådde några ned till marken, hvarest 

 de hade slagit rot och utsändt underjordiska grenar, hvilka voro 

 fullständigt lika de normala rhizomen och i spetsen afslutades med 

 en öfvervintrande lök. Båda lokalerna voro från tre håll beskug- 

 gade af omgifvande klippor och skog och med fri exposition endast 

 mot söder. Underlaget utgjordes af mosstäckt källdragsmark. 

 Graebners exemplar, som undersöktes i september, hade hunnit 

 längre i utveckling och visade, att ett omslag mot sommarens slut 

 ägt rum i utlöparnas konstitution, troligen beroende på att de efter 

 rotslagningen blifvit rikligare tillgodosedda med näring. Graebner 

 anger som orsak till den egendomliga utvecklingsgången den starka 

 värmen under ifrågavarande års sommar, då dagarna skulle hafva 



