390 



varit så torra och heta, att det vegetativa lifvet fullständigt stag- 

 nerat. Under nätterna däremot ökades luftfuktigheten på dessa 

 skyddade ställen, under det att samtidigt temperaturen höll sig hög, 

 hvilket allt i hög grad gynnat den vegetativa utvecklingen, medan 

 den florala hämmats. Detta hämmande af blomutvecklingen gaf 

 också enligt Graebner de i vanliga fall ej frambrytande knopparna 

 vid stamspetsen tillfälle att utvecklas. Tecken på den rentaf för- 

 störande inverkan af dagarnas klimatförhållanden såg Graebner i 

 bladens och stamdelarnas rödfärgning samt i de förras fläckvisa 

 bortdöende. Graebner uppger sig aldrig hafva hört något liknande 

 iakttaget eller funnit det omnämndt i litteraturen. 



Emellertid har, som ofvan nämndes, ett liknande fall iakttagits 

 på den närstående Trientalis americana af R. S. Smith. 



Trientalis-sUiktel hör tydligen till den stora grupp af arktotertiära 

 element, som af den stora inlandsisen drefs söderut och därvid ut- 

 bildade närstående raser inom Amerika å ena sidan och Eurasien 

 å den andra. Trientalis europcea synes därvid hafva varit den ur- 

 sprungliga arten, emedan den utom i hela nordliga Eurasien äfven 

 förekommer i nordvästra Amerika ned till Oregon. Härifrån ut- 

 stråla de tvenne mycket närstående amerikanska arterna americana 

 och latifolia, den förra efter ostkusten ned till Virginien, den senare 

 efter västkusten från Vancouver-ön till Väst-Californien. 



Af R. S. Smith påträffades i staten Maine, Washington Co. vid 

 Maclines på två skilda ställen ej långt från hvarandra ett flertal in- 

 divid Tr. americana med ofvanjordiska utlöpare. Den ena växt- 

 lokalen var ett tätt busksnår intill en Sphagnum-mosse, den andra 

 utgjordes också af ett tätt igenvuxet busksnår på sluttningen af en 

 kulle. Utlöparna utgingo ej såsom hos de ofvan beskrifna exempla- 

 ren från rosettbladen, utan från de fjällika lågbladen nedanför dessa. 

 Utlöparna hade rödfärgade axlar och blad, och de längre af dem 

 voro nedåtriktade samt hade trängt ned i jorden, där de i spetsen 

 svällt upp till en lök, som fallet är på normala underjordiska ut- 

 löpare. Dessa senare voro nästan fullständigt undertryckta. Röd- 

 färgning af rhizomen inträder alltid enligt Smith, om de af någon 

 anledning komma ut i dagen; de visa därvid ej heller någon ten- 

 dens att söka sig ned i jorden igen utan växa vidare horisontellt. 

 Samma fenomen således som t. ex. T. Lagerberg beskrifvit hos 

 Adoxa. I olikhet mot de ofvan beskrifna fallen buro några af Smiths 

 exemplar blommor. Någon förklaring på fenomenet lämnas icke, 

 men Smith uppger, att under en följande mycket torr sommar fanns 



