Upgjeret af Norges financielle Mellem vserende 

 medDanmark danner ubestridelig et af de vigtigste Partier 

 af vort Fsedrelands politiske Historie i dette Aarhimdrede ; denne 

 vanskelige og indviklede Opgjerssag staar i Aarene 1815-1821 

 stadig paa Dagsordenen som det mest brsendende Spergsmaal, 

 uden at alligevel dens store Betyduing for den nye norske Stats 

 Fremtid kan siges i denne sarame Periode at vaare gaaet op for 

 Folket. Det er Carl Johan, som Kronprins og som Konge, hvem 

 Fortjenesten af at have tilveiebragt en for Norge tilfredsstillende 

 °g efter Landets ekonomiske Kraefter afpasset Ordning af denne 

 Sag fornemmelig tilkommer. ligesom det i 1821 var ham, der 

 tilsidst overbeviste Storthinget om Nedvendigheden af at erkjende 

 <Jen fuldbragte Kjendsgjerning, fremfor at fatte overilede Be- 

 slutninger, der kunde eller maatte saette Landets Selvstsendighed 

 1 Fare. De Aktstykker, som paa de efterfelgende Blade for ferste 

 Gang offentliggjeres, ville yderligere vise den overlegne Dygtig- 

 H hvormed Carl Johan ledede disse Underhandlinger og forte 

 de m til en heldig Afslutning. Thi nan var den virkelige Leder, 

 og hvad Udenrigsministeriet i denne Sag foretog, var helt igjennem 

 b estemt af ham. Grev Lars von Engestrom, den davaerende 

 Udenrigsminister, bar i sine Memoirer i de utvetydigste Udtryk 

 er kl3eret, at Fortjenesten udelukkende var Carl Johans. 



1 Norge har man — na?rmest foranlediget ved en mindre 

 be ?ru Q f]et Opfatning af Begivenhederne under Storthinget i 1821 

 "~ ] *nge bedemt Opgjorssagen under aldeles urigtige Forud- 

 ^ninger. Specielt har det faldt Mange noksaa vanskeligt at 



