DE GAMLE LOVES MTNDING. 



gjort. Selv om man indrommer Lehmann 1 ret i, at der i de is- 

 landske retsboger viser sig nogen udvidelse af ordets betydning, 

 forsaavidt som det ogsaa omfatter andre formuespraestationer 

 fra mandens side, end den egentlige mundr i engere forstand r 

 er dette dog kun en svag og let forklarlig afvigelse fra det oprin- 

 delige begreb. Men i det 13de aarh.s ikke-juridiske litteratur 

 gik man det skjodeslose skridt videre, at henregne ogsaa 

 hustrueus medgift til hendes mundr, hvorved dette udtryk 

 altsaa kom til at betegne hustruens hele sserformue, 2 og i det 

 14de aarh.'s eventyrsagaer slog man, da der ikke lamger i de 

 nye love havdes nogen stotte for forstaaelsen af det gamle ord, 

 over i den ligefremme feiltagelse, at mundr var = heiman- 

 fylgia d. e. hustruens medgift. 3 Herfra var da blot et hane- 

 fjed at tilbagelsegge for at naa frem til det moderne islandske 

 or d ^heimanmundr", der ifelge Vigfusson 4 nu skal bruges iste- 

 detfor heimanfylgia. Det er imidlertid en selvfolge, at denne 

 skjseve og sildige betydningsudvikling, som desuden indskrsen- 

 ker sig til Island alene, ikke kan paaberaabes ligeoverfbr de 

 aeldste kilders sikkre og tekniske benyttelse af ordet. 



„Mundr" optrseder overalt i de gamle skrifter som han- 

 kjonsord. Kun den svenske Ostgotalag anvender paa et par 

 steder et femininum „vif)ermund" som bensevnelse for et tilskud 

 a f 2 mark, der af ssgtemanden udredes til hustruen, naar 

 dennes medgift er af en vis storrelse. Udtrykket er dannet 

 1 0verei isstemmelse med „vif>erlag", „vif>ergi8eld" o. lign. og 

 naermer sig i betydning stserkt det i den islandske Gragas 

 De uyttede „vidgi ld", hvorved „mundr" specielt betegnedes 

 som v ederlag for hustruens medgift. Axel Koch anforer derfor 5 

 ^i£ermund u som vidiiesbyrd om, at bemserkelsen „gave" laa 

 43 grund ogsaa for ordet „mundr w , og overs^tter „vif>ermund" 



°^orderordbogen voce mandr. Jfr. ogsaa Thorlatius \ 

 *jfewel, at heimanmundr er et gammelt ord, ikke 

 ( f<*rer 1. c . p. 383 og Olivecrona 1. c. p. 146 note 6. 



