1889.] DE GAMLE LOVES MYNDING. 27 



gjffives efter nogensomhelst grund til at ophaBve bestemmel- 

 sen. 1 Den maa tvaertimod, laest paa denne, som jeg anser, 

 i sig selv utilstedelige maade, nssrmest siges at befinde sig 

 i overensstemmelse med lovenes alroindelige system, og heri 

 b0r da ogsaa soges motivet til, at man har troet at maatte 

 beslutte sig til en for ordlydelsen saa tvungen udlsegning. 

 Men helt anderledes stiller sagen sig, naar man forst er op- 

 mserksom paa nodvendigheden af at se sig om efter en bestemt 

 grand til af skaffelsen i 1164 af den her omhandlede pas- 

 ses; thi denne grund kan fornuftigvis blot have vseret en 

 paatagelig uoverensstemmelse med det i den yngre lov- 

 redaktion fuldt gjennemforte formuesforhold mellem segtefseller. 

 Lige nedenfor i det selvsamme kap. 54 ere vi jo vidne til, 

 hvorledes slutningsbestemmelserne om skilsmisse ved samme 

 leilighed blev strogne, oiensynlig fordi skilsmisse var noget, 

 den 1164 overmaegtige, geistlige indflydelse ansaa for 

 ^oreneligt med kirkens principer. En beslaegtet betragtning 

 %ger det da naer at soge holdepunkter for ogsaa med hensyn 

 Paa ophavelsen af den strax forud omtalte mynding. 



De nyere undersogelser af Maurer, Olivecrona, Brandt, 

 men og Lehmann have fastslaaet, at de gamle Nordboers 

 b enyttelse af ^undr" som segteskabsstiftende form ikke maa 

 ausforstaaes derhen, at de skulde have anseet agteskabsaftalen 

 Uaup") som et virkeligt kjob og salg af bruden. Selv v. 



ntras interessante opfattelse af segtemandens erhvervelse 

 *f hende som en gave til ham, 2 bor visselig modtages med 

 estemt forbehold. Men om man end ikke engang i 

 , en he denske tid gik saa vidt som til at betragte den frie 

 , 80m gjenstand for eiendomsoverdragelse, kan der 

 °S ingen tvivl herske om, at hendes retsevne endnu var 

 uudviklet. Giftermaalsaftalen afsluttedes ikke med 



, t ,rke ligt standpunkt maatte der, om bestemmelsen skulde foi 

 8o m af Paus og hans meningsfaeller, tvtertimod neermestvter 

 ,U :it fustholde den, da den jo i saa fald blot maatte bidrag 

 ^ SXen lkke 1 et eieblika ondt lune forlod sin mand ' 



