iSSy.j DE GAMLE LOVES MTNDING. 66 



mannalagens og Helsingelagens giftermaalsformel fsellesskabet 

 til at gjselde losoret, uagtet lovtexterne selv lade det omfatte 

 ogsaa fast gods; dels endelig er systemet i den os her sserlig 

 vedkommende Ostgotalag, hvilken i dette emne har de udfor- 

 ligste bestemmelser af fastlandets retsboger, endnu saa ufuld- 

 kommen gjennemfort, at det egentlig kun virker for det til- 

 felde, at hustruen overlever manden; i modsat fald beholder 

 denne det hele fselles bo som sit. Kommer nu dertil, at han, 

 saalaenge begge leve, er den, der i eget navn er den eneste 

 dispositionsberettigede med hensyn til fsellesformuen, over hvil- 

 ken han uindskrsenket kunde raade, som han vilde, bliver det 

 Hart, at vi her have for os et institut, som endnu befinder 

 sig paa et tidligt trin af sin anvendelse. I paafaldende uaf- 

 tangighed af dette ufuldbaarne faalligsprincip staar derimod 

 den jsevnsides udskillelse af medgiften som et hustruen tilho- 

 rende ssereie, der holdes ganske udenfor det i samme tegte- 

 skab stedfindende fsellig. Ifolge Ostgotalagen har manden 

 ^istnok ogsaa i henseende til „omynden u i felles interesse en 

 brags- g nyttesret; men denne er i dette tilfselde underka- 

 stet betydelige indskrsenkninger. Navnlig kunde han i rege- 

 len il£ ke sselge de til „omynden u horende gjenstande, og paa 

 jfcftet efter ham skulde den i sin helhed udtages forlods, 

 ^en hustruen af det ovrige bo erholdt sin trediedel 1 . Dode 

 ^struen barnles, gik „omynden u tilbage til hendes egen slaegt- 



Tage vi denne temmelig komplicerede ordning under naer- 

 111616 0v erveielse, turde det uden synderlig meningsforskjel 

 ^kjendes, at opkomsten af et saadant, paa tvende ulige grund- 

 v Uker ' feUiget og saereiet, hvilende blandingssystem ikke kan 

 !* re skeet i et enkelt skridt, men maa skyldes en udvikling, 

 . eT W f °rskjeUige tider er bleven bestemt ved forskjellige 



Reiser, og den indre nodvendighed tvinger os da til at 

 J^ge, at reglerne for saereiet betegne det ^ldre trin, hvortil 



yngre institut, faelliget, har sluttet sig uden at formaa helt 



°rtraaige det. Men at heller ikke det ublandede ssereie 1 



kap. 15. 



el sk. Forh. 1889. No. 3. 



