1SS9.] 



DE GAMLE LOVES MYNDING. 



35 



ved giftermaalsaftalen begyndte at fastssette, at visse dele a£ 

 hendes medbragte eller senere arvede gods skulde vsere und- 

 dragne mandens mynding og folgelig i tilfselde af hendes dod 

 gaa over til hendes egne arvinger. Og om en saadan skjelnen 

 mellem tvende nlige bestanddele af hustrus medbragte gods 

 indeholder Ostgotalagens Giptobalk fuldt bindende vidnesbyrd. 

 I kap. 7 bestemmer den nemlig, at hvis hustruen „dor barntes, 

 pa a han alia losora utan omynd af gozs hsenna; ok 

 ton a f>rioiung af hans gozs aen ban dor for; nu sen hon dor 

 fer en p0n koma i siang saman, f>a a ban sengte af hsanna 



Dolglauss hefir dasi varat Affrika jofri 



darrlatr staSit fjarri Anars mey fyrir hanu 



endr far er elju Eindar hagfaldinni at halda 



omynda tok skyndir; hlySisamt ne IjF&um. 



erobrede jord med en me, som det ikke 



Harald) \og Binds 

 W* e. jorden, der ligesom Rind ansaaes som en af Odins hustruer) 

 nomynda", hvilket sidste ord ifelge sammenheengen, der synes mig 

 tydelig nok, blot kan betyde: „umyndet" d. e. ikke erhvervet paa 

 lovlig og fredelig maade ved afgivelse af mundr, mengjennem „h8er- 

 »ag", i krigsbytte. Billedet er, saaledes forstaaet, i fnld og klar over- 

 ensstemmelse med datidens tankegang. Vigfussons sammenstil- 

 af ordet (voce „umyndr") med det tyske „unmundig" og hans 

 overssettelse deraf med „not of age, a minor" er derfor (ligesom af 

 jndre, let ieinefaldende grnnde!) aldeles vildledende, hvorhos det 

 J^ige kan bemaerkes, at bans opforelse af et lignende ord „umund 

 'iiuyudr/ beror paa en fuldkommen uboldbar og meningsfor- 

 styrrende Issuing af et sted i Frost.loven (XI 2). Af ordets ovenfor 

 oegrundede og i s i g se lv neppe tvivlsomme forstaaelsefremgaar der- 

 un od,at„omynd"ogsaaidennorr0nedialekt bar antages at vsere dan- 

 ^et af „mundr", hvorfor dets dermed identiske dannelse og grundbe- 

 tyclnmg i oldsvensk turde fremtreede saameget sikkrere. Paa den 

 jnden side synes det ligesaa rigtigt at slutte, at forat ordet af skal- 

 Qe n Thjodolf skulde kunne bruges om en haertagen kvinde, samtidig 

 *j*-d at Ostgotaloven bruger det om den del af hustruens medgift, 

 Jj» som hendes sgereie ikke gik over til manden, maa hin identiske 

 8rundbetyduing vsere: „ikke (retmaessig) erhvervet ved mundr". 



enkan derimod ikke have vaaret: „ikke forsynet, ikke udstyret 

 ^ed mundr"; thi isaafald skulde ordet ikke tillige kunne vaere ud- 

 ' Rt om hustruens materielle ssereie (saameget mindre som hun jo 

 netop dermed var forsvnet). 



