36 EBBE HERTZBERG. [No. 3. 



gozs taka, sen f)o at pon vighf> sen". Dette i flere hense- 

 ender mserkelige sted skiller altsaa blandt andet mellem det 

 hustruen tilherende losore, som er „omynd", og det, som ikke 

 er „omynd". Hvis man heri skulde ville lsegge den indskrsen- 

 kende fortolkning, at der ved det lesore, som ikke regnedes 

 til „omynden", blot skulde vsere tsenkt paa, hvad hun efter 

 vielsen kunde have erhvervet sig, en forstaaelse af kapitlets 

 ordlyd, som dog neppe kan erkjendes at falde ret naturligt, 

 afskjseres denne udvei i ethvert fald ved en jgevnforelse med 

 samme bolks kap. 16. Her udtales nemlig udtrykkeligt fol- 

 gende : „Nu giptir (d. e. bortgifter) man kunu ok skil sua 

 firi at bus f)on sum a ior§> hsenna standa skulu omynd fylg- 

 bia, |>a se f>sen omyndina seruir ban seruir busin; nu sen han 

 (nemlig: giftermaalsmanden) glomir ok skil egb undan, fa 

 skal f>sen busin taka sum losora tsekser; nu skil f)em a, f>a 

 skal £sen omundina ut lukser vita mse|> tuem af nifnnne ok 

 tolf seftir buat haanne var£> til omynd giort." Af denne be- 

 stemmelse fremgaar uomtvisteligt, at det ved giftermaalsafta- 

 len blev gjenstand for speciel forbandling og fastssettelse hvad 

 der af det hustruen medfolgende gods skulde vsere „ omynd" og 

 hvad ikke. Endog om det var bestemt eller ansaaes som selv- 

 folgeligt, at hendes arvejord skulde vsere „omynd u , fulgte 

 deraf ikke, at de paa jorden staaende huse ligeledes skulde gaa 

 ind derunder; ogsaa dette maatte i saa fald sserskilt forud at- 

 tales („skil sua firi at — u ); thi i modsat tilfselde „skal den 

 tage husene, som tager losoret", d. e. segtemanden erholder 

 begge dele. Hersker der uenigbed mellem denne og gift er " 

 maalsmanden om, hvad aftalen lod paa, er det 'sidstnsevn es 

 sag — vel at maarke ikke jegtemandens — at fore bevis for 

 sin paastand om, hvad der „blev gjort til omynd for hende • 

 Med andre ord, det oprindelige hovedprincip, bvorfra man g 

 ud, var, at segtemanden var den til bustruens gods bere 

 gede; skulde der herfra gjores nogen afvigelse, maatte ^ 

 udtrykkelig „skilia undan u . At det saaledes undtagne 



1 Ifelge Ostgotal. Giptob. kap. 1 og 16 (jfr. Uplandsl. jErfd» b - 

 var det foruden arvejord isser sengkljeder, trselle saint gold og 



