afnoiues 1 del Pico saae vi et paa en lille Afstand. Jeg vilde 

 sprunget did. B. afholdt mig, da vi vilde komme der paa Ned- 

 veyen, som ey blev Tilfaeldet. Dampen opsteg et Par Alen 

 kuns p] af et lille Huul. — Solen var allerede et Stykke over 

 Horisonten, da vi begyndte at bestige Pitonen. B. bemserkede, 

 at Pumexen havde tiltaget 2 i Storrelse, uden Feltspat 3 fra Re- 

 tain a Sletten. Gruus atter i store Klumper — paa Pitonen, 

 som bestaaer deraf, er den igien fiinere. 4 Pitonen var langt fra 

 ey saa steyl, jeg havde forestillet mig, og af den lodrette Vaeg 

 H.[umboldt] 5 ' omtaler omkring Toppen af Caldera, saae jeg 

 intet. Det ferste Syn ned i Svovlgruben og dens rygende Skor- 

 steener var giennemgribende, men gandske anderleedes af Skab- 

 ning end H.[umboldts] Beskrivelse i en jevn Concavitet, der 

 lettelig tilloed at lobe om i den. Kl. 7 stoed jeg paa den ©verste 

 Tinding. Den heele 0e laae under mig som en ubetydelig Plet. 

 Gomera, Palma, Canaria og i Horisonten Foertaventura 

 reyste sig som Klipper af Ha vet. Orotavas skionne Landskab 

 var med indtil enkelte Gienstande, som Huuse og Skibene i 

 Havnen, yderst kiendelige og eftergav H.[umboldts] Beskri- 

 velse 6 intet i Storhed og Sandhed. Landryggen hsevede sig for 

 den laengste Deel af 0en som en Steenkam deelt i mindre Tvaer 

 Arme (og paa dens N. 0. Affald saae man Bayenaf St. Cruce). 

 Heele Kysten fra Punta Hidalgo forbi Orotava, Guara- 

 chico med dens mange smaae Vulcaner paa en steylere Skraa- 

 ting til mod Punta. Ved at omgaae Kanten af Caldera til 

 den V.[estlige] Side saaes Cahorras opkastede 3ierg og gabende 

 Crater under i en kort Afstand. Man kunde uden Besvaer gaae 

 ned i Hvaelvingen af Caldera og havde kun at vogte sig for 

 at brsende Fedderne mer de rygende Svovlhuller. Jeg skulde 



S. 227. 



»j«lden. S. 228. 

 8. 228. 



1 o. I. 8. 194, jfr. dog II (1818) S. 494, hvor t. Humboldt tilbagekalder 

 dette. 



l - c. S. 201 fg. 



Vid.-SeUk. Forh. 1889. No. 10. 2 



