5 



midlere Havstand under 16 Oscillationer. Og hver af de saa- 

 ledes dannede 16 Etager har 4—5 Vexlinger af Lag. Overens- 

 stemmelsen mellem Kurven og Lagraekken er saa maerkelig, at 

 den neppe kan vaere tilfseldig, og Sammenligningen giver derfor 

 efter al Sandsynlighed en Tidsbestemmelse for Lagenes Dannelse. 

 Om den sandsynlige Aarsag til denne Afhaengighed havde han 

 allerede for holdt flere Foredrag i Selskabet. Han segte nu at 

 vise, at Excentricitetens J3ndringer var tilstraekkelige til at 

 forklare de stedfundne Forandringer. De sterre geografiske 

 ^ndringer i Fordelingen af Land og Hav, som betinger, at vi 

 kan skille mellem geologiske Cykler, antages at vaere Felgen 

 af en gjennem meget lange Tidsrum opdynget indre Spaending, 

 som frembringes ved Centrifugalkraftens Aftagen paa Grund af 

 Flodbelgens Friktion og Jordens Bestraebelse efter at afpasse 

 sin Form til den aendrede Axedreining, og som endelig udleses. 

 Under de Tider, da Havet havde stor Udbredelse under heiere 

 Bredder, antoges Jorden at have afveget mere fra den til Stjerne- 

 dagens Laengde passende Form end ellers. De Forandringer, 

 som betinger Inddelingen i geologiske Etager, vare kun 

 ubetydelige og maaske lokale. Han betragtede de stedfundne 

 Stigninger og Ssenkninger af den faste Jord som den samlede 

 Sum af talrige smaa Dislokationer (Jordskjselv). Man har Grund 

 A at tro, at Jordskjselv tiltager i Hyppighed og Styrke, naar 

 Jorden er i Solnsere, ved Springflodtider, ja endog ved lav 

 Barometerstand. I og for sig er visselig disse Kraefter for 

 smaa til at frembringe Jordskjaelv, de virke alene udlesende for 

 to Spaendinger, som Centrifugalkraftens Aftagen frembringer i 

 tot faste Jordlegeme. Under stor Excentricitet er der saaledes 

 Grand til at tro, at Dislokationerne maa vaere baade hyppigere 

 °g sterre, og at saaledes, da Havet stadig retter sig efter den 

 andrede Omdreiningstid, Strandlinierne, paa svagere Punkter 

 a * Jordens Overflade, kan komme til at oscillere med Excentri- 

 citeten. — Med Hensyn til de stedfundne klimatiske ^ndringer, 

 tot milde Klima i Polaregnene under Tertiaertiden og den derpaa 

 %ende Istid segte han at vise, hvorledes forholdsvis smaa 

 Seografiske ^ndringer kan bevirke meget betydelige klimatiske 



