10 



hvem Veiene var saa lsenge stsengte, at Fremtidsmaalene 

 aldrig kunde naaes. 



Dreven af sin Trang og stolende paa sin Lykke, ogsaa 

 gunstigere stillet end de fleste ved et saadant dristigt 

 Skridt, gik Broch fremad. Han ilte, som Abel havde gjort, 

 hurtigt videre for med udelt Kraft at drive sine Yndlings- 

 studier. Og han skulde ikke lide Abels Skjaebne, denne 

 Rydningsmand inden Verdensvidenskaben, som havde gjort 

 vort Land saa stor Mre, og som med sin store, stille 

 Grjerning har hjulpet saa mange af os frem, Broch og 

 andre, — men som vort Land havde saa haardt forsomt, 

 — Abel, der kort forud var ded under trykkende Livs- 

 vilkaar. 



n. 



Kun 22 Aar gammel drog Broch til Paris, hvor han 

 med offentligt Stipendium opholdt sig fra Hasten 1840 til 

 Vaaren 1841. Og ikke uden Interesse er det at mserke 

 sig det Tidspunkt, da dette Studieophold fandt Sted; der 

 syntes at ligge en Tilskikkelse i dette Traef med Tiden, en 

 saerlig Gunst. 



Efter Opfordring af fremmede og paa Statens Be- 

 kostning — man forstod nu, hvad der var gjort og tabt, 

 — var de Abelske Skrifter, saavidt de dengang kunde over- 

 kommes, netop bleven samlet gjennem Holmboe til et 

 Hovedvaerk, og det var begyndt at spredes i Udlandet. 

 Og nu endelig forberedtes ogsaa af det franske Akademi, 

 der havde vaeret udsat for et heftigt Angreb, Offentlig- 

 gjorelsen af denne forglemte, beremte Afhandling, memoire 

 sur une propriete generate d'une classe tres 6"tendue de 

 fonctions transcendantes, der i 15 Aar, alt siden Hesten 



