35 



ingen Formens Mand; saa viser han sig naermest i de 

 yngre Aar. Og han for ikke altid med Lempe, naar han 

 saa ret mod Maalet Der stod en Skraek af Ole Jacob 

 Broch, saerlig stor blandt Examinanderne til Examen artium. 

 Men mangenen gav han en kraftig Haandsnekning, og 

 han var en faderlig Ven for sine Elever, dem han ofte 

 samlede om sig i sit Hjem, sammen med Kollegerne. 



Vi ser ham, som han blev seldre, roligere, hensynsfuldere 

 stserkt beiet ved Sennens Ded, den talentfulde unge 

 Kunstner, Johan Jergen Broch; og det er, som om med 

 dette 0de i hans Hus en stor Forandring foregaar, som 

 om det saetter et nyt og uudsletteligt Praeg i hans Karakter. 



Hans Popularitet var stor; og den sank. Og snart er 

 han kun en Gjaest i Faedrelandet Men ikke mindes vi 

 ham mindst fra dette nye Liv paa fremmed Grund eller 

 fra de korte Sommerbeseg i Hjemmet. Fast og bestemt 

 som for, tsenkende sine egne Tanker, men saa mild og 

 rolig — rigtig en vakker gammel Mand! 



Staar han ikke for os, saaledes som han gaar der, 

 paa Veien hjemover, sagte og alene, eftertaenksomt og med 

 Hsenderne paa Ryggen, venlig nikkende til forbigaaende 

 bekjendte, som ser efter den statelige Manden med det 

 hvide Hoved, men ikke vil forstyrre ham i det stille 

 Arbeide? Og mens han gaar saaledes sin egen Gang, 

 saa tinker han Tanker, der voxer frem til Norges Mre. 



En Tak da til Broch for, hvad han var og blev. Lad 

 vaere, at ogsaa han, der taenkte saa klart, greb feil imellem, 

 at selv disse Misgreb, uundgaaelige i ethvert Menneskeliv, 

 kom stserkt og mserkbart frem, hvor en saa energisk 

 Handlingens Mand stod bag dem. Sikkert er det dog, at 

 det store og gode, han har gjort i Livet, er en vakker 

 Gave til hans Fa?dreland; og det vil laenge bevare ham i 

 taknemmelig Erindring som en af dets mest fortjente Senner. 



