48 



menlets bestämmelser — att afstyra herbariets försäljning, enär de 

 ansågo, att en sådan handel »skulle vanrykta huset». Som bekant 

 stannade också samlingarna i landet under Carl v. Linné d. y:s 

 lifstid, enär öfverenskommelse mellan arf vingarna träffades, att denne 

 faderns efterträdare i professuren skulle »fritt och efter behag få 

 äga och disponera berörde Herbarium med dertil hörande Biblio- 

 theque, Manuscripter och öfrige samlingar» (1. c. s. 416), men efter 

 dennes 5 år efter faderns inträffade död kunde de dyrbara samlin- 

 garnas försäljning till »den mästbjudande» tyvärr ej förhindras, och 

 såsom välbekant är drabbades de också följande året (1784) af silt 

 öde att hamna i England. Men vi öfverlämna nu ordet åt bref- 

 skrifvaren, som alltså skref sitt meddelande härom året efter för- 

 säljningen, då den ännu borde ha varit i friskt minne. 



»Upsala d. 26 April 1785. 



Högädle Herr Assessor I 



Efter löfte bör jag , meddela en eller annan omständighet rörande 

 LinnéerneSy Fadrens och Sonens samlingar och deras shdeUga öde. 

 Saken är mindre känd, kanske ock rådeligast för Svenska folket, at 

 förtiga förloppet af densamma, ty det hedrar sannerligen icke Sverige, 

 at med kallsinnighet se dem färdas ur det Land, som bör i evärde- 

 liga tider anse för en ära at hafva alstrat Européns förundran, den 

 store och odödelige Carl von Linné, Fadren. Borde då icke de 

 Naturens skatter, som denna widtfrägdade man, genom mångårig 

 och outtröttelig arbetsamhet samlat, som han granskat, i ordning 

 bragt och förvarat, äfven orubbade stadna inom Sveriges gränser, 

 til en åminnelse af denna Naturens ypperste Forskare? Men man 

 må icke döma våra Landsmän ohörda. Följande korta förlopp 

 visar tydligt, hvilka varit driffjädrar til detta, om jag så vågar säga, 

 förhastade steg. 



Sal. Archiaterns samlingar voro stora, och bestodo i ett det com- 

 plettaste Bibliothek i Natural-Historien, Herbarium, Natural-Cabinet 

 och en mångårig Correspondens med Européns förnämste Lärde, 

 hvilka likasom täflade med hvarandra at nalkas denna mannen. 

 Des son, sal. Professoren hade äfven ökt dessa med et litet särskildt 

 Herbarium, af honom sjelf samladt, någre större och nyare värk i 

 Natural-Historien, som han förvärfvat utomlands, m. m. Sedan 

 han med döden afgått i Upsala d. 1 Nov. 1783, började man na- 

 turligtvis at tänka på ett värdigt samlingarnas employerande och, 



