68 



förekommo äfven individ med ljusare blå fläckar (fig. 2). Möjligen 

 äro dessa bastarder af den förra och den rent hvitblommiga for- 

 men. Det blåa anthocyanet är ej inskränkt till kalkbladen, utan 

 framträder äfven starkt på svepebladens nerver, som äro violetta, 

 och ännu mer på deras blåvioletta skaft. Ofta är hela undersidan 

 af svepebladen och jordbladen violett anlupen. 



En mer eller mindre stark rödaktig färgning af hvitsippans blom- 

 mor, särdeles på utsidan och under postflorationen, är ju mycket 

 vanlig. Former med på insidan röda blommor ha erhållit olika 

 namn: rosea Peterm. (blommor rosenröda), purpiirea DC. (blommor 

 purpurröda), rabra Pritz. ; någon skarp skillnad mellan dessa for- 

 mer inbördes och från den hvitblommiga formen synes ej finnas. 

 En röd form med smalflikade kalkblad är schizantha C. A. Wester- 

 LUND (p. 143), funnen vid Kalmar. Enligt Jacobasch (p. 38) är 

 purpurea en form, som uppkommer på grund af låg temperatur i 

 marken eller luften, och Hoffmann (p. 279) hade förut iakttagit, att 

 ett exemplar med purpurröda blommor, som inplanterats i kruka 

 och öfvervintrats i kallhus, följande år frambragte 8 blommor, som 

 samtliga voro rent hvita. I Gardeners Chronicle XIX, 1883, p. 532 

 meddelar C. C. Wolley Dod, att var. purpurea vid kultur endast 

 lämnar hvita blommor. Äfven Pfuhl (p. 20 — 26) har af sina ob- 

 servationer dragit den slutsatsen, att den röda hvitsippan endast är 

 en »Standortsform». Att på dessa grunder degradera de röda hvit- 

 sipporna till simpla ståndortsmodifikationer vore kanske förhastadt, 

 ty möjligt är ju, att en konstant rödblommig varietet finnes (en sådan 

 är kanske f. bosniaca Beck (p. 67), jfr Scholz, p. 155). 



Bättre skild från hufvudformen anses var. coeruiea DC. vara, 

 med hvilken var. cyanopis torde kunna närmast jämföras. Utför- 

 liga meddelanden om denna äro publicerade af Ascherson och 

 Prahl (p. 232) och Ascherson (p. XVII). Denna vackra form är 

 sällsynt, endast funnen på spridda ställen i Frankrike, England, 

 Holland, Belgien och Tyskland (med öfvervägande västlig utbred- 

 ning). Den oss närmast belägna lokalen är Flensburg. Denna form 

 har tydhgen en utprägladt västhg utbredning och finnes kanske 

 äfven i Norge. Kalkbladens färg är än djupt azurblå som hos blå- 

 sippan, än violettblå, ungefär som hos Pulsatilla paténs, än ljusblå 

 som hos Viola Riviniana. På baksidan äro kalkbladen oftast blå- 

 aktigt hvita, men äfven ofta, såsom hos hufvudformen, rödaktigt 

 anlupna. Stängel, blad och isynnerhet svepebladen äro äfven 

 hos formen med djupblåa blommor mer eller mindre rödaktigt 



